ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

10 листопада 2021 року м. Херсон

Єдиний унікальний номер справи: 661/2963/20

Номер провадження: 22-ц/819/1403/21

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вейтас І.В., Семиженка Г.В.

секретар: Автонагова Ю.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , представник адвокат Сидоренко Наталя Олександрівна,

відповідач ОСОБА_2 , представник ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Сидоренко Наталя Олександрівна, на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 28 квітня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Ведяшкіної Ю.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Новокаховської державної нотаріальної контори Херсонської області Татаровська Наталя Степанівна, про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У липні 2020 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 , після смерті якої залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 . Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 є він та його брат ОСОБА_2 , який звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а він звернувся лише 05.05.2020 року, оскільки вважав, що фактично прийняв спадщину, бо проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки він не був зареєстрований в спірному будинку. Посилаючись на наведене, просив встановити факт його постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 28 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт його постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

На зазначене рішення суду ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Сидоренко Н.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не оцінив докази та обставини по справі, дійшов помилкового висновку про необгрунтованість позовних вимог. Зокрема зазначає про те, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем. Також посилається на те, що допитані судом першої інстанції свідки підтвердили факт проживання позивача разом з матір`ю.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Заперечень на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , якій на праві приватної власності належав будинок садибного типу, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В зазначеному будинку з 11.07.1994 року та до теперішнього часу зареєстрований відповідач ОСОБА_2 .

Згідно довідки Таврійської міської ради від 08 вересня 2014 року ОСОБА_2 на день смерті його матері ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 ; з довідки квартального комітету Таврійської міської ради від 10.12.2014 року вбачається, що ОСОБА_2 в спірному будинку проживає та зареєстрований один.

Згідно спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, надавши відповідні документи.

05.05.2020 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак йому було відмовлено у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Також нотаріусом було роз`яснено, що відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо на день смерті постійно проживав зі спадкоємцем і не заявив відмову від неї. Проте заявником не було надано належних доказів на підтвердження факту проживання із спадкодавцем на момент смерті.

Відповідно до акту, складеного депутатом Таврійської міської ради 04.07.2020 року, ОСОБА_1 на час смерті матері проживав разом з нею в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частиною третьою статті 1268 ЦК визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК (в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини) є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Відповідно до ч.10 ст. 6 того ж Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до п.3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Мінюстом від 22.02.2012 року № 296/5 (в редакції, яка діє з 08.12.2017 року) у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Аналіз наведених норм закону та судової практики свідчить про те, що суди можуть розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, при їх розгляді слід встановити чи було місце проживання позивача за зазначеною ним в позові адресою постійним, переважним чи тимчасовим, маючи при цьому на увазі, що, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга статті 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частина четверта статті 77 ЦПК України).

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Колегія суддів вважає, що надані позивачем докази відповідно до вимог ст. 76, 78-80 ЦПК України є допустимими, достовірним та достатніми. Оцінюючи їх у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність позову.

За змістом ст. 1268 ЦК України причини постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вказана норма закону не передбачає.

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підтвердили факт проживання позивача разом з матір`ю.

Посилання суду першої інстанції на показання доньки позивача про те, що її батько після смерті бабусі не претендував на спадщину та не звертався до нотаріуса не спростовують того факту, що зазначений свідок підтвердила, що її батько на час смерті бабусі проживав разом із нею постійно та доглядав її.

Під час апеляційного розгляду справи була допитана у якості свідка ОСОБА_7 колишня дружина позивача, яка пояснила, що її колишній чоловік ОСОБА_1 не проживає з нею однією сім`єю з 2010 року. Зараз триває судовий розгляд справи про їх розлучення. Саме в 2010 році ОСОБА_1 почав постійно проживати у своєї матері у спірному будинку та проживав там і після її смерті в 2013 році. З того часу спільне господарство вона з позивачем не веде.

Позивач ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції пояснив, що на даний час він проживає на квартирі через погіршення стосунків з братом.

Зазначені обставини, які були встановлені під час апеляційного перегляду справи узгоджуються з інформацією, затвердженою актом депутата Таврійської міської ради від 04.07.2020 року, відповідно до якої позивач на час смерті матері постійно проживав з нею та не були спростовані відповідачем.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не заперечував факту постійного проживання позивача у спірному будинку разом з матір`ю, що також підтверджується і платіжними документами, за якими позивач здійснював оплату за комунальні послуги за користування будинком нарівні з відповідачем.

Таким чином колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що наявність зареєстрованого шлюбу у позивача та реєстрації місця проживання за іншою адресою спростовує факт його проживання за адресою спадкодавця на момент її смерті, оскільки зазначене не виходить за межі припущень та не підтверджено жодним належним доказом.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Сидоренко Наталя Олександрівна, задовольнити.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 28 квітня 2021 року скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити. Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: будинок АДРЕСА_1

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 листопада 2021 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді І.В. Вейтас

Г.В. Семиженко