Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

Справа №377/44/21

Провадження №2/377/109/21

25 травня 2021 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Бабич Н.С., за участі секретаря судового засідання - Гуміної В.М., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

У С Т А Н О В И В :

28 січня 2021 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст. ст. 4, 10, 175, 176, 177 ЦПК України, ст. ст. 509, 525, 526, 530, 625, 629, 1047, 1049, 1050, 218 ЦК України просить стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість у розмірі 2573 долари США, що в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу НБУ станом на дату подання позову становить 71864,92 гривні, та витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 гривень.

В обґрунтування позову позивач послався на те, що 12 лютого 2018 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики у формі підписаної сторонами розписки, за яким відповідач ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 4180 доларів США, які зобов`язався повернути не пізніше 12 квітня 2021 року. Суму заборгованості позичальник зобов`язався погашати щомісячно рівними частинами по 110 доларів США. Відповідно до розписки відповідач ОСОБА_3 поручилась перед позивачем за виконання боргових зобов`язань відповідача ОСОБА_2 . Позивач виконав взяті на себе зобов`язання за цим договором та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 4180 доларів США. Проте відповідач ОСОБА_2 зобов`язання виконав частково, повернувши позивачу за період з лютого 2018 року по травень 2019 року лише 1607 доларів США. Позивачем вживалися заходи для врегулювання спору шляхом направлення 20 жовтня 2020 року на адресу відповідачів листів з вимогою сплатити заборгованість за позикою, проте ці звернення позивача як і усні залишились без виконання, відповідачі ігнорують позивача, на телефонні дзвінки не відповідають. З метою захисту свого порушеного права, що спричинило збитки за договором позики, позивач звернувся до суду з даним позовом. За розрахунком позивача з відповідачів у солідарному порядку підлягає стягненню сума заборгованості, яка отримана наступним шляхом: 4180 доларів США (сума позики) - 1607 доларів США (сума часткового погашення) = 2573 долари США, що станом на дату звернення до суду з новою редакцією позову (23.02.2021 року) за офіційним курсом НБУ, розміщеним на сайті https://bank.gov.ua ( 27,9304 грн за 1 долар США), в гривневому еквіваленті становить 71 864,92 гривні 92 копійки.

Ухвалою судді від 15 лютого 2021 року після виконання вимог, передбачених ч.6 ст. 187 ЦПК України, позовну заяву було залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків шляхом подання до суду позовної заяви у новій редакції.

Ухвалою судді від 01 березня 2021 року, після усунення недоліків, відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи на 29 березня 2021 року.

Ухвалою суду від 29 березня 2021 року на підставі п.1 ч.2 ст. 223 ЦПК України було відкладено розгляд справи на 14 квітня 2021 року.

Ухвалою суду від 14 квітня 2021 року судовий розгляд справи відкладено на 07 травня 2021 року з підстав, визначених ч. 4 ст. 223 ЦПК України.

07 травня 2021 року справу було знято з розгляду та призначено судове засідання на 25 травня 2021 року.

У судовому засіданні позивач підтримав позов, просив стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість за договором позики, проте не у гривневому еквіваленті, як він зазначив у позовній заяві, а в іноземній валюті, оскільки у розписці від 12 лютого 2018 року сума позики визначена в доларах США. З приводу конкретних обставин пояснив, що 12 лютого 2018 року до нього звернувся ОСОБА_2 , відповідач у справі, який просив надати у борг грошові кошти та зобов`язувався вчасно їх повернути. Позивач погодився надати відповідачу у борг грошові кошти в сумі 4180 доларів США, на підтвердження чого ОСОБА_2 надав і підписав розписку, в якій зобов`язався повернути вказану суму грошових коштів не пізніше 12 квітня 2021 року, при цьому обіцяв погашати заборгованість щомісячно, рівними частинами по 110 доларів США. ОСОБА_3 поручилася перед позивачем за виконання боргових зобов`язань ОСОБА_2 . Відносини між ним та відповідачами оформили письмовою розпискою, у якій відповідач ОСОБА_2 зобов`язався повернути взяту суму, а відповідач ОСОБА_3 поручилася за виконання ОСОБА_2 вказаного зобов`язання. Спочатку ОСОБА_2 виконував домовленості та погашав щомісячно заборгованість частково у доларовому еквіваленті, а частково на картку Приватбанку позивача готівкою, яку по курсу позивач перераховував у валюту. За весь період відповідач ОСОБА_2 в рахунок погашення основної суми боргу сплатив йому лише частину отриманих в позику коштів у розмірі 1607 доларів США. У певний період відповідач звертався до нього та просив зачекати з виплатою боргу, так як мав фінансові проблеми, шукав роботу, щоб мати змогу розрахуватися. Оскільки відносини у них були нормальні, то він погодився та деякий період чекав. Потім відповідач зник, припинив виходити на зв`язок і здійснювати оплату взагалі. З метою досудового врегулювання спору позивач направляв поштою на адресу відповідачів лист з вимогою погасити заборгованість за позикою. Звернення залишилося без виконання та реагування. Кінцева дата розрахунку - 12 квітня 2021 року, встановлена розпискою, минула, але відповідачі з ним не розрахувалися. Тому він подав до суду позов про стягнення з обох заборгованості за договором позики в солідарному порядку. Вважає, що відповідачі повинні відповідати солідарно, так як ОСОБА_2 взяв у борг кошти, а ОСОБА_3 за нього поручилася, шляхом оформлення письмової розписки, у якій остання власноручно зазначила, що поручається за виконання зобов`язань, взятих на себе ОСОБА_2 . Станом на день розгляду справи відповідач та його поручитель зобов`язання не виконали. Виходячи з принципів гуманності та людяності, позивач не висуває до відповідачів вимоги по сплаті пені, яка передбачена умовами договору, а просить суд стягнути на його користь з відповідачів - позичальника та поручителя заборгованість у сумі 2573 долари США в солідарному порядку та сплачену позивачем суму судового збору.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання відповідно до вимог ст.ст.128-130 ЦПК України, проте конверт із судовою повісткою повернуто до суду з відміткою причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзив на позов відповідач до суду не направив. Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України заяви про продовження строку, встановленого судом для подання відзиву, в зв`язку з неможливістю вчинення цієї процесуальної дії у визначений строк, зумовленої обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, відповідач не надав. Клопотання про відкладення судового розгляду справи відповідач до суду не подав. Заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшла.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася за зареєстрованим місцем проживання відповідно до вимог ст.ст.128-130 ЦПК України, проте конверт із судовою повісткою повернуто до суду з відміткою причини повернення « адресат відсутній за вказаною адресою». Відзив на позов відповідач до суду не направила. Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України заяви про продовження строку, встановленого судом для подання відзиву, в зв`язку з неможливістю вчинення цієї процесуальної дії у визначений строк, зумовленої обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, відповідач не надала. Клопотання про відкладення судового розгляду справи відповідач до суду не подала. Заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надійшла.

За наявності умов, передбачених ст. ст. 280-282 ЦПК України, за згодою позивача, відповідно до ухвали суду від 25 травня 2021 року, суд ухвалив заочне рішення у справі.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з розпискою від 12 лютого 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в борг 4180 доларів та зазначив у цій розписці, що у разі неможливості повернення грошових коштів ОСОБА_2 , поручителем виступає мати ОСОБА_3 . Відповідач ОСОБА_3 у вказаній розписці зробила власноручний запис про те, що вона була присутня при передачі коштів і згодна бути поручителем, який засвідчила своїм підписом та поставила дату - 12.02.2018 року.

На підтвердження укладення вказаного договору позивач надав розписку від 12 лютого 2018 року, копія та оригінал якої долучено до справи, в якій рукописним способом за допомогою кулькової ручки синього кольору зазначено: ОСОБА_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Славутицьким МВ ГУ МВС України в Київській області, 13.05.2009 року, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , ( АДРЕСА_1 ) отримав 12.02.2018 року від ОСОБА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Прилуцьким МВ УМВС України в Чернігівській області 12 березня 1996 року, 4180 (чотири тисячі сто вісімдесят) доларів. Зобов`язується повернути кошти своєчасно до 12 квітня 2021 року з помісячною виплатою суми у розмірі 110 (сто десять) доларів. У разі прострочення виплати обов`язкового щомісячного платежу, зобов`язується виплатити пеню у розмірі одного процента від суми за кожен день прострочення. У розписці також зазначено, що у разі неможливості повернення коштів ним, ОСОБА_2 , поручителем виступає мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Славутицьким МВ ГУ МВС України в Київській області 05 червня 1996 року, ідентифікаційний код НОМЕР_5 , та вказано її адресу реєстрації, яка збігається з її адресою проживання. У розписці зазначено, що гроші отримав ОСОБА_2 та гроші передав - ОСОБА_1 , що засвідчено підписом відповідача та позивача. В кінці тексту розписки мається запис, виконаний кульковою ручкою синього кольору такого змісту: « Була присутня при передачі коштів, кошти були передані. Я ОСОБА_3 згодна бути поручителем 12.02.2018 року», та міститься підпис (а. с. 32, 74).

Як вбачається з листа - вимоги щодо погашення заборгованості від 20 жовтня 2020 року, адресованого відповідачам у справі, копія якого додана до позовної заяви, позивач звертався до відповідачів з вимогою протягом 10 днів з моменту отримання листа сплатити прострочену заборгованість за договором позики згідно з розпискою від 12 лютого 2018 року. Вказаний лист було направлено позивачем рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_2 , яка зазначена у розписці від 12 лютого 2018 року, про що свідчать копія конверту та копія фіскального чеку АТ «Укрпошта» від 21.10.2020 року, додані до позовної заяви. Проте, як видно з копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, у відповідній графі в ньому відсутній підпис на підтвердження отримання вказаного поштового відправлення адресатом ОСОБА_4 (а.с.38-39).

Як зазначено у позовній заяві та підтверджено у судовому засіданні позивачем, відповідач ОСОБА_2 за укладеним договором позики, який оформлено розпискою від 12 лютого 2018 року, повернув позивачу лише частину грошових коштів в сумі 1607 доларів США, а тому не виконав взяте на себе зобов`язання щодо повернення всієї суми грошового зобов`язання, строк виконання якого настав 12 квітня 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 638 цього Кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з правилами ч. 2 ст. 640 цього Кодексу якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 цієї статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16, Верховним Судом у постанові по справі №707/2606/16-ц, провадження 61-28762св18, від 31.10.2018 року зроблений правовий висновок про те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Надана суду розписка містить зобов`язання однієї особи повернути іншій особі визначену суму грошей, що становить основний зміст і всі істотні умови позикового зобов`язання, передбаченого ч. 1 ст. 1046 ЦК України, і є належним підтвердженням укладеного між сторонами договору позики зазначеної в ній суми грошей.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, - грошові кошти, у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За правилом ч. 2 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові, а разі неможливості його повернення кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (ч. 3 цієї статті).

Враховуючи, що борговий документ перебуває у кредитора після закінчення строку, зазначеного у ч. 1 ст. 1049 ЦК України, боржника слід вважати таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Таким чином, суд вважає встановленим, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, що підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки ОСОБА_2 , яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання ОСОБА_2 повернути суму боргу - 4180 доларів США.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання та захисту майнових інтересів кредитора на випадок порушення зобов`язання боржником закон передбачає спеціальні заходи - визначає окремі види забезпечення виконання зобов`язання: неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток або інші види, встановлені договором або законом (стаття 546 ЦК України).

Статтею 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Поняття поруки закріплено у ст. 553 ЦК України, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання останнім свого зобов`язання. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язань частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не передбачена додаткова (субсидіарна) відповідальність поручителя.

Порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання.

Отже, договір поруки укладається кредитором і поручителем в забезпечення виконання боржником основного зобов`язання. Що ж до боржника, то він стороною договору поруки не виступає, а є учасником у зобов`язанні, забезпеченому порукою. Обов`язок кредитора або поручителя за договором поруки одержувати згоду боржника на укладення такого договору законодавством не передбачений та не випливає зі змісту правовідносин поруки.

Оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов`язань і при цьому водночас сама має договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобов`язання та про договори (розділи І та II книги 5 ЦК України).

З огляду на ч.1 ст.638 ЦК України, враховуючи характер поруки (похідний, залежний від основного зобов`язання), до істотних умов договору поруки слід віднести наступні: визначення зобов`язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання тощо; обсяг відповідальності поручителя, оскільки згідно із частиною другою статті 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі, а частиною другою статті 554 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки; відомості про сторони: кредитора і поручителя; відомості про боржника (хоча він і не є стороною договору поруки, але згідно із частиною першою статті 555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов`язаний повідомити про це боржника, а в разі пред`явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі.

Аналіз зазначених норм свідчить, що оскільки такий вид забезпечення виконання зобов`язання як порука спрямований на захист майнових інтересів кредитора, то такий договір може бути укладений лише між поручителем та кредитором за первісним, основним договором. При цьому зміст правовідносин поруки полягає в тому, що поручитель виконує взяті боржником зобов`язання за нього.

Виходячи із зазначеного, суд вважає встановленим, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки, що підтверджується оригіналом розписки ОСОБА_2 від 12 лютого 2018 року, яка містить відомості про факт отримання боржником ОСОБА_2 коштів за договором позики, зобов`язання останнього повернути суму боргу - 4180 доларів та взяття на себе ОСОБА_3 зобов`язання відповідати перед кредитором - позивачем ОСОБА_1 за зобов`язання боржника - відповідача ОСОБА_2 .

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорювані відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010, провадження № 14-308цс18, зроблено висновок про те, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17, провадження № 61-30435сво18, зазначив, що у статті 629 ЦК України закріплено одну з основних засад цивільного права - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором або законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться у главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, провадження № 61-22315сво18, зроблено висновок про те, що «доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Аналогічний висновок висловлений у постанові Верховного Суду у справі №373/726/14-ц від 16 вересня 2020 року.

За правилом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Беручи до уваги, що відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростували факт укладення 12 лютого 2018 року договору позики між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та договору поруки між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , дійсність умов цих договорів та передачі коштів, суд погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості та приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача заборгованості за договором позики в сумі 2573 долари США є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо валюти заборгованості та грошового зобов`язання суд виходить з наступного.

У ч.1 ст.627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц відступила від правової позиції Верховного Суду України у справі №6-79цс14 і від позиції Верховного Суду у справі №308/3824/16-ц ( щодо обов`язкового визначення грошового зобов`язання у національній валюті незалежно від того, що за договором позики була іноземна валюта) і зробила такі висновки: у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч.1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Враховуючи, що за умовами договору позики згідно з розпискою від 12 лютого 2018 року відповідачу ОСОБА_2 у позику були передані долари, за виконання зобов`язання яким поручилась відповідач ОСОБА_3 , за змістом вказаної розписки позичальник повинен повернути долари, позивач у судовому засіданні просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у доларах США з урахуванням сплаченої частини суми боргу, тому стягненню підлягає сума боргу в іноземній валюті.

За таких обставин, на користь позивача з відповідачів необхідно стягнути солідарно заборгованість за договором позики згідно з розпискою від 12 лютого 2018 року в сумі 2573 долари США.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони, пропорційно задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 908 гривень, а тому з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у загальному розмірі 908 гривень в рівних частках по 454 гривні з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258- 259, 263-265, 280-281 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 12 лютого 2018 року в сумі 2573 (дві тисячі п`ятсот сімдесят три) долари США.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 гривень в рівних частках по 454 гривні з кожного.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається через Славутицький міський суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду складено 28 травня 2021 року.

Суддя Н. С. Бабич