КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Сіромашенко Н.В.
Єдиний унікальний номер справи № 761/ 4626/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Савченка С.І., Верланова С.М.

секретар -Мороз Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРЛОГСЕРВІС», відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити дії.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У лютому 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРЛОГСЕРВІС» (далі - ТОВ «ІНТЕРЛОГСЕРВІС»), Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно з наказом № 6 від 01листопада 2008 року він був прийнятий на роботу у ТОВ «ІНТЕРЛОГСЕРВІС» на посаду директора. Відповідно до наказу № 7 від 16 лютого 2012 року звільнений з роботи у ТОВ «ІНТЕРЛОГСЕРВІС» за власним бажанням. Копії вказаних наказів у нього відсутні. Станом на дату подання цієї позовної заяви він працевлаштований на основній роботі, працюючи повний робочий день адміністратором системи на іншому підприємстві - ТОВ «СД ФАКТОРІАЛАС Україна».

У жовтні 2019 року з публічних даних дізнався, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань він досі значиться керівником та підписантом ТОВ «ІНТЕРЛОГСЕРВІС», хоча жодних відносин з ним з моменту звільнення не мав, заробітної плати не отримував, зв`язок із засновниками товариства не підтримував.

ТОВ «ІНТЕРЛОГСЕРВІС» не звернулося до органів державної реєстрації із заявою про виключення з Єдиного державного реєстру запису про керівника (директора) товариства ОСОБА_1 , і відповідних реєстраційних дій проведено не було. Відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації відмовив у виключенні з ЄДР інформації про ОСОБА_1 , як керівника та підписанта ТОВ «ІНТЕРЛОГСЕРВІС». Враховуючи той факт, що він працевлаштований на іншому підприємстві, інформація в ЄДР про те, що він є директором ТОВ «ІНТЕРЛОГСЕРВІС» суперечить дійсності та порушує його права, вважає, що виключення указаних даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань можливе лише за рішенням суду, тому просив

- визнати припиненими трудові відносини між ним та ТОВ «ІНТЕРЛОГСЕРВІС»;

-зобов`язати ТОВ «ІНТЕРЛОГСЕРВІС» та Відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про керівника (директора) ТОВ «ІНТЕРЛОГСЕРВІС» () ОСОБА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, та постановити нове рішення, яким задовольнити позов.

В апеляційній скарзі зазначав, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для вирішення справи , висновки суду не відповідають обставинам справи .

Скарга мотивована хибністю висновків суду про те, що він не подавав заяви про своє звільнення товариству, що не відповідає дійсності. Судом не враховано положення ст.43 Конституції України щодо права особи вільно обирати працю та забороною примусової праці, як і не враховані положення ст.38 КзпП України , яка надає працівнику право розірвати договір у встановлений строк. Вважає, що він як директор у встановленому законом порядку рекомендованим листом з описом повідомив про своє звільнення як відповідача, так і усіх засновників та про необхідність скликання загальних зборів. Суд не врахував ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо заборони втручання у приватне життя, а відмова у позові є втручанням у її життя. Судом не врахована практика вирішення Верховним Судом аналогічних спорів.

Відповідач заперечення на апеляційну скаргу не подавав.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 16 листопада 2021 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи, Апелянт приймав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції .

Відповідно до ч.ч. 3,4. ст.128 ЦПК України день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У повідомленні , на адресу ТОВ « ІНТЕРЛОГСЕРВІС» згідно відмітки Укрпошти зазначено що «адресат відсутній» , що є належним повідомлення сторони.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що відповідачналежним чином повідомлений про день та час розгляду справи, доказів поважності своєї неявки відповідач суду не надав, тому колегія суддів вважає, що причини неявки відповідача не можуть бути визнані судом поважною.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції , що згідно з наказом № 6 від 01 листопада 2008 року позивач прийнятий на роботу у ТОВ «ІНТЕРЛОГСЕРВІС» на посаду директора.

Відповідно даних, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач станом на день звернення до суду із позовною заявою є керівником та підписантом ТОВ «ІНТЕРЛОГСЕРВІС».

ОСОБА_1 22 жовтня 2019 року звернувся до Загальних зборів учасників ТОВ «ІНТЕРЛОГСЕРВІС» з вимогою внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та виключити запис про ОСОБА_1 , як керівника (директора) ТОВ «ІНТЕРЛОГСЕРВІС» ().

В подальшому, 02 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації з вимогою виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про керівника (директора) ТОВ «ІНТЕРЛОГСЕРВІС» () ОСОБА_1 .

Уповноважений на звільнення директора орган проігнорував його повідомлення про звільнення та проведення загальних зборів, не розглянув по суті її заяву протягом передбаченого в законодавстві строку, що призвело до порушення трудових прав, зокрема його права бути звільненим із займаної посади за власним бажанням, та право на вільне обрання місця роботи на власний розсуд.

Позивач 16 лютого 2012 року фактично припинив повноваження директора ТОВ « ІНТЕРЛОГСЕРВІС» , звільнившись за власним бажанням за ст.38 КЗпПУ, та будь-яких рішень по діяльності товариства в подальшому вже не приймав. Однак оскільки засновник проігнорував проведення загальних зборів і не прийняв рішення про його звільнення з посади директора, то і можливості звільнитись належним чином у нього не було.

У зв`язку з наведеним просив трудові відносини між ним та відповідачем визнати припиненими з 16 лютого 2012 року у зв`язку із його звільненням за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 КзпП України, та зобов`язати ТОВ «ІНТЕРЛОГСЕРВІС» та Відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про керівника (директора) ТОВ «ІНТЕРЛОГСЕРВІС» () ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції, що діяла на дату призначення позивача директором) відомості про позивача, як керівника та підписанта ТОВ «ІНТЕРЛОГСЕРВІС», було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач направляв заяву відповідачу про внесення змін про юридичну особу та виключення його з ЄДР як керівника товариства .

Згідно копії трудової книжки , ОСОБА_1 звільнений з робот за власним бажанням з 16 лютого 2012 року .

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач по справі не надав доказів щодо порушення відповідачами його прав та інтересів, і підстави на які він посилався не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263-264 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що правовідносини (спір) між сторонами виникли у зв`язку із неприйняттям загальними зборами учасників ТОВ «ІНТЕРЛОГСЕРВІС» рішення про звільнення позивача за власним бажанням. Зазначене відповідає приписам ст.61 Закону України «Про господарські товариства», за змістом якої скликання та проведення загальних зборів товариства відноситься до виключної компетенції голови товариства, його виконавчого органу та учасників товариства, як носіїв відповідних корпоративних прав.

Суд першої інстанції не врахував наведеного, не взяв до уваги судову практику розгляду аналогічних категорій справ, яка є сталою та відповідно до якої, ефективним способом захисту у таких справах є визнання трудових відносин припиненими, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Також, апеляційний суд не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що позивач як директор товариства не вчинив необхідних дій щодо свого звільнення, зокрема, не звертався до ТОВ « ІНТЕРЛОГСЕРВІС» із заявою про звільнення з роботи, а звертався лише із заявою про внесення змін про юридичну особу і виключення його із реєстру , як керівника товариства.

Такі висновки спростовуются матеріалами справи, і наведені обставини свідчать про те, що позивачем дотримана процедура звільнення із займаної посади директора.

Відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. Разом з тим особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства.

У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівнику із метою захисту свої прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими.

Окрім того, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що неможливість звільнитися є порушеннням ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так згідно ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (ч.1). Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (ч.2).

Отже, дана норма дозволяє втручатися у здійснення особою права на приватне життя згідно із законом і в інтересах економічного добробуту країни, для захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.

В даному випадку відмова у припинені трудових відносин є втручанням у право позивача на приватне життя, в тому числі право вільно обирати роботу і заборону примусової праці. Отже втручання у особисте життя позивача не є пропорційним переслідуваній меті.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не грунтується на матеріалах справи, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з ч.2 ст.8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпПУ трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За змістом ст.22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

За змістом ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Встановлено, що ОСОБА_1 обіймає посаду директора ТОВ «ІНТЕРЛОГСЕРВІС» з 01 листопада 2008 року.

Наказом № 7 від 16 лютого 2012 року позивач звільнений з посади директора товариства за власним бажанням .

Також, судом встановлено, що товариством рішення про звільнення позивача із займаної посади не прийняте, загальні збори з цього приводу не відбулися.

Встановлені у справі обставини, свідчать про те, що позивачем дотримана процедура звільнення його із займаної посади директора за власним бажанням.

Згідно ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника письмово за два тижні.

Відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні.

Разом з тим особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства.

У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівнику із метою захисту свої прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими.

Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 758/1861/18, де залишаючи без змін рішення апеляційного суду про задоволення вимог директора до господарського товариства про припинення трудових відносин, Верховний Суд вказав, що у випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівнику із метою захисту свої прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання припиненими трудових відносин ОСОБА_1 із ТОВ « ІНТЕРЛОГСЕРВІС» у зв`язку із звільненням із займаної посади директора на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України, оскільки не вирішення загальними зборами учасників товариства питання про звільнення працівника з посади директора є порушенням його права щодо вільного вибору праці.

Щодо вимог про зобов`язання ТОВ «ІНТЕРЛОГСЕРВІС» та Відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про керівника (директора) ТОВ «ІНТЕРЛОГСЕРВІС» () ОСОБА_1 , то дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки суд не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстраційної служби, зобов`язуючи його вносити будь-які відомості до єдиного державного реєстру.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що рішення підлягає скасуванню з ухваленням рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369, 373 , 374 , 376 ,381 - 384 ЦПК України , суд ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково.

Трудові відносини між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРЛОГСЕРВІС» (, м. Київ, вул. Ярославів Вал 36-38) визнати припиненими з 16 лютого 2012 року у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 КзпП України.

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 23 листопада 2021 року.

Головуючий

Судді