Справа №443/1549/21
Провадження №2/443/1322/21
РІШЕННЯ

іменем України

24 листопада 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І.,

провів у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Жидачеві розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,-

встановив:

Представник позивачки ОСОБА_1 , адвокат Микуш Д.М., звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 в якій просить визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням (будинком) за адресою АДРЕСА_1 .

Обгрунтування позиції сторін

В обґрунтування позовних вимог позивачка ОСОБА_1 покликається на те, що вона є являється власницею будинку АДРЕСА_1 . У відповідності до довідки про склад сім`ї №1025 від 20 вересня 2021 року КП «Ходорівське управління комунального господарства» в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані (прописані) троє осіб, а саме: вона - ОСОБА_1 та сини ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . З 2009 відповідач по справі та син позивачки ОСОБА_2 за даною адресою не проживає, фактично виїхав на постійне місце проживання до Канади, не бере участі в оплаті комунальних послуг, не здійснює догляд за будинком та інше. Внаслідок того, що відповідач прописаний (зареєстрований) за вищезазначеною адресою вона, несе додаткові витрати в оплаті комунальних послуг, не може оформити субсидію та інше. Факт не проживання відповідача за даною адресою протягом, тривалого часу підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім 'ї виданого виконавчим комітетом Ходорівської міської ради у відповідності до якого за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано троє осіб, проте фактично проживає тільки одна заявниця ОСОБА_1 - пенсіонерка, окрім пенсії жодного доходу не має, потребує призначення субсидії. У зв`язку із тим, що в позасудовий порядок вона не може виписати сина, який фактично більше року не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , вона звернулася до суду із даним позовом.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 18.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а справу призначено до відкритого підготовчого засідання на 11.11.2021 року /а.с.23-24/.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 11.11.2021 року у справі закрито підготовче засідання, а справу призначено до судового розгляду по суті на 24.11.2021 року./а.с.40-41/

Розгляд справи по суті відбувся 24.11.2021 за відсутності сторін.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Позивачка ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Микуш Д.М. через канцелярію суду, подав заяву про проведення судового засідання у його відсутності та відсутності позивачки, позов просить задовольнити повністю.

Відповідач, ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився. Його представник адвокат Подоляк Б.Р. надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача ОСОБА_2 , позов визнає.

Третя особа, ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань не надходило.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачці ОСОБА_1 , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 205107029 від 23.03.2020/а.с.7/.

Згідно довідки про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги від 20.09.2021 № 1025 за адресою АДРЕСА_1 , станом на 01.09.2021 зареєстровані троє осіб, ОСОБА_1 - власник, ОСОБА_3 - син, ОСОБА_2 - син.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 проживають у даному господарстві, проте фактично проживає тільки одна заявниця ОСОБА_1 -пенсіонерка, окрім пенсії жодного доходу не має, потребує призначення субсидії /а.с. 9/

Згідно відповіді КНП «Ходорівська міська лікарня» Ходорівської міської ради Львівської області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 за медичною допомогою не звертався, амбулаторна картка знаходиться в реєстратурі. /а.с.39/

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

За змістом ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу і протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 319, ч. 1 ст. 321, ч. 1 ст. 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та права розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , понад один рік без поважних причин, що перевищує строк, визначений у ч. 2 ст. 405 ЦК України, оплату за житлово-комунальні послуги не здійснює, зв`язку з квартирою не підтримує, в квартирі немає її майна, жодних особистих речей.

Будь-яких даних про те, що відповідач не проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 з поважних причин судом не встановлено.

На підставі вищенаведеного, врахувавши також той факт, що домовленості між сторонами про збереження права користування житлом у разі довготривалої відсутності не було, підстав для збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім відповідачем судом не встановлено, а тому суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 втратив право користування житлом у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належить позивачці ОСОБА_1 , відтак позов підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 4,5,12,13,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житлом, а саме: будинком АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Р.Г. Равлінко