"19" квітня 2021 р. м. Київ
Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Савлук Т.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, про стягнення з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі франшизи в розмірі 2 000,00 гривень, моральну шкоду в розмірі 2 000,00 гривень та правничу допомогу в розмірі 1 500,00 гривень.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10 червня 2020 року об 18 год 15 хв транспортний засіб «Mitsubishi Grandis» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , рухаючись по вул. Приозерній в м. Києві, у напрямку проспекту Героїв Сталінграду, здійснив зіткнення з транспортним засобом Hyundai Santa Fe», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 11 червня 2020 року позивач звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про страхову виплату потерпілій особі. 23 червня 2020 року страхова компанія виплатила страхове відшкодування ОСОБА_1 за ремонт пошкодженого транспортного засобу у розмірі 775,47 гривень, за мінусом 2 000 грн. франшизи, яка відповідно до договору страхування відповідача серії АМ/№9614990 за заподіяну шкоду майну третіх осіб, покладається на заподіювача шкоди. Позивач неодноразово звертався до відповідача з метою досудового врегулювання спору, однак дана вимога залишилася без належного реагування.
21 вересня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва відкрито провадження у справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Згідно з частин 1-2 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
12 листопада 2020 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» подало письмові пояснення з викладенням своїх міркувань по суті предмету спорту з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини.
Під час розгляду справи, відповідач не скористався процесуальним правом подати відзив на позов з викладенням своєю позиції щодо заявлених вимог та долучити докази на підтвердження (спростування) заявлених вимог.
На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.
Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.
Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.
Статтею 14 Цивільного кодексу України, визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Судом встановлено, що 20 серпня 2019 року між ПАТ «НАСК «Оранта» та ОСОБА_2 укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/9614990 за умовами договору об`єктом страхування є транспортний засіб - автомобіль «Mitsubishi Grandis» д.н.з. НОМЕР_3 .
Відповідно ч.1 до ст. 988 Цивільного кодексу України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, у строк встановлений договором.
Судом встановлено, що 10 червня 2020 року, приблизно о 18 год 15 хв, в м. Києві по вул. Приозерній, сталася дорожньо-транспортна пригода між належним ОСОБА_1 на праві власності автомобілем марки «Hyundai Santa Fe», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , та автомобілем марки «Mitsubishi Grandis», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .
Учасники дорожньо-транспортної пригоди склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду - Європротокол без участі працівників відповідних підрозділів Національної поліції України, керуючись пунктом 2.11 Правил дорожнього руху України та пунктом 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та примітки до ст. 124 КУпАП, згідно з якого водій ОСОБА_2 визнав свою вину у вчиненій дорожньо-транспортній пригоді.
Відповідно до Полісу №АМ/3614990 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mitsubishi Grandis», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100 000,00 грн., франшиза - 2 000,00 грн. Страхувальником є ОСОБА_2 .
Правовідносини, що виникають під час дії даного полісу регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»
Згідно п. 1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовоими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
За ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі.
При цьому, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.
Згідно п. 1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
З матеріалів справи вбачається, що 11 червня 2020 року позивач звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» з заявою про здійснення відшкодування шкоди заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу «Hyundai Santa Fe», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 під час дорожньо-транспортної пригоди яка сталася 10 червня 2020 року з вини ОСОБА_2 , який є страхувальником згідно Поліса №АМ/9614990.
23 червня 2020 року ПАТ «НАСК «Оранта» здійснило перерахунок потерпілій особі ОСОБА_1 погоджену суму між страховиком та потерпілим страхового відшкодування в розмірі 775,47 гривень з вирахуванням франшизи в сумі 2000,00 грн.
Отже страховиком, у якого відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність, була виплачена позивачу (потерпілому) сума погодженого страхового відшкодування, з якої було виключено суму франшизи визначену в Полісі АМ/9614990 обов`язкового страхування цивільно-правова відповідальності.
У статті 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
У відповідності до п 12.1. ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Тобто, франшиза в будь-якому виді є елементом договору страхування, який впливає на суму виплати страхового відшкодування в сторону її зменшення та її наявність у договорі обумовлена згодою сторін. Встановлюючи розмір франшизи страхувальник фактично погоджується, що у разі настання страхового випадку визначена шкода не буде покриватися сумою франшизи.
Вирішуючи питання щодо обов`язку відшкодувати суму франшизи суд виходить з того, що у відповідності до п. 36.6 ст. 36 Закону, саме страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що розмір франшизи в сумі 2000,00 грн. був передбачений в Договорі обов`язкового страхування цивільно-правова відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс №АМ/9614990), не відшкодований страхувальником (винною особою у дорожньо-транспортній пригоді) добровільно, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача франшизи в розмірі 2000,00 гривень, є обґрунтованою, в зв`язку з чим підлягає задоволенню.
Щодо позовних вимог про відшкодування з ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 2 000,00 гривень, суд приходить до наступного.
Відповідно до вимог ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Моральна шкода відшкодовується не залежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.
Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.
Відповідно до частини першої статті 1168 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована або шляхом здійснення щомісячних платежів.
З урахуванням обставин, які наведені позивачем в частині заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, яка оцінена позивачем в розмірі 2 000,00 грн, є недоведеним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивач, на підтвердження заявлених вимог в цій частині посилається лише на сам факт дорожньо-транспортної пригоди за наслідками якої пошкоджене майно - транспортний засіб, належний позивачу, однак доказів, які свідчать про психічний стан позивача після дорожньо-транспортної пригоди, інші фактори, які потребують доказування в межах даного спору та впливають на підстави та визначення розміру заподіяної шкоди, суду не надано.
Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)
Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.
Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).
Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
03 серпня 2020 року між Адвокатом Петровою Ганною Миколаївною та ОСОБА_1 укладено Договір про надання правничої допомоги, відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокат за дорученням клієнта на умовах цього договору зобов`язується надавати клієнту правову допомогу (правничу) допомогу. Клієнт уповноважує адвоката представляти права та законні інтереси клієнта в судах усіх юрисдикцій та інстанцій з усіма правами надавати законом стороні по справі, позивачу, відповідачу, апелянту, скаржнику тощо.
Відповідно до п. 4 Договору, за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 1500,00 гривень протягом трьох календарних днів з моменту отримання проекту позовної заяви, що буде прийнятою для клієнта.
Згідно Акту № 01/20 від 26 серпня 2020 року приймання-передавання наданих послуг, підписаного замовником ОСОБА_1 та адвокатам Петровою Ганною Миколаївною, останнім виконано роботи, визначені Договором про надання правничої допомоги, щодо вивчення документів та підготовки позовної заяви з додатками.
Судом встановлено, що позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн, що підтверджено договором про надання правової (правничої) допомоги від 03 серпня 2020 року, актом приймання-передачі наданих послуг, виписки по рахунку на суму 1500,00 гривень.
Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн, оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Враховуючи наведене та керуючись статтями 23, 979, 988, 1168 Цивільного кодексу України, статтями 9 Закону України «Про страхування», статтями 6, 12, 36 Закону України «про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтями 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», статтями 2, 10, 49, 76-81, 89, 137, 141, 264 - 265, 274, 279, 280, 284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизи в розмірі 2 000,00 гривень, правничу допомогу в розмірі 1 500,00 гривень, а всього на загальну суму 3 500,00 гривень (три тисячі п`ятсот гривень)
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017,апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Уразі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя: