Провадження № 2-р/521/18/21
УХВАЛА

іменем України

11.11.2021 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Леонова О.С.

при секретарі судового засідання Філозофенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса заяву представника позивача - ОСОБА_1 адвоката Плукчи Р.В. про роз`яснення судового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Компанії «АРУНКУС ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД», за участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу, -

ВСТАНОВИВ:

25.02.2021 року від представника позивача - ОСОБА_1 адвоката Плукчи Р.В. до канцелярії суду надійшла заява про роз`яснення судового заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси у цивільній справі № 518/18239/19 за позовом ОСОБА_1 до Компанії «АРУНКУС ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД», за участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу.

В обґрунтування заяви зазначив, що у провадженні Малиновського районного суду м. Одеса перебувала цивільна справа №521/21239/19 за позовом ОСОБА_1 до Компанії "АРУНКУС ТРЕЙДІНГ ЛІМ1ТЕД", за участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 , про розірвання договору купівлі-продажу. Заочним рішенням від 25 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 було задоволено повністю. На даний час рішення не виконане. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реестру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Зміст зазначеної правової норми переконливо свідчить про те, що, на відміну від частини 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково мас супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

У зв`язку з наведеним, виникла необхідність роз`яснення, що відповідно до рішення від 25 лютого 2021 року по справі №521/21239/19 за позовом ОСОБА_1 до Компанії "АРУНКУС ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД", за участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 , про розірвання договору купівлі-продажу від 27.12.2013 року, Компанія "АРУНКУС ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД" втратила право власності, а у ОСОБА_1 виникло право власності на на 1/2 (одну другу) частку нежитлового приміщення, нежитлового приміщення кафе, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за №9631283 від 27.12.2013 року 18:05:50, на підставі договору купівлі-продажу №9593 від 27.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А.

Рішення суду має бути виконане шляхом скасування реєстрації права власності Компанії "АРУНКУС ТРЕЙДИНГ ЛІМІТЕД" та реєстрації права власності ОСОБА_1 на 1/2 (одну другу) частку нежитлового приміщення, нежитлового приміщення кафе, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за №9631283 від 27.12.2013 року 18:05:50, на підставі договору купівлі-продажу №9593 від 27.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, про причини неявки суд не повідомили.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, проте її представник, адвокат Плукчи Р.В. через канцелярію суду подав заяву (вхід. № 48129 від 11.10.2021 року) в якій просить суд розглядати справу за його відсутності, додатково вказав, що заяву підтримує в повному обсязі.

Відповідач Компанії «АРУНКУС ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД» про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, проте в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомляв, заяву про розгляд справи без його участі не подавав.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідовлямвся належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, доводи заяви, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 25.02.2021 року Малиновський районний суд м. Одеси ухвалив заочне рішення, яким позов ОСОБА_1 було задоволено. Розірвано Договір купівлі-продажу від 27.12.2013 року між ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Приморським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 19.06.2003 року, проживаючою за адресою: АДРЕСА_2 та Компанією «АРУНКУС ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД» (ARUNCUS TRADING LIMITED), зареєстрованою відповідно до законів Кіпру під реєстраційним номером 275879, зареєстрований офіс якої знаходиться за адресою: Кіпр, 1095, Нікосія, Лампусас Стріт, 1 (1, Lampousas Street, 1095, Nicosia, Cyprus), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Наталією Артемівною 27.12.2013 року, зареєстрованого у реєстрі за № 9593. Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності від 27.12.2013 року, індексний номер рішення: 9631283, прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Наталією Артемівною (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Відповідно до ст. 271 ЦПК України, подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.

Системне тлумачення положень вказаної статті дозволяє дійти висновку, що рішення суду може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

У пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Касаційний цивільний суд в ухвалі від 01.08.2019р. по справі № 667/7960/14-ц вказав, що тлумачення статті 271 ЦПК України дозволяє стверджувати, що підставою для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.

За своєю правовою суттю роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, які будуть здійснювати його виконання. Незрозумілим є рішення суду, в якому припускається кілька варіантів тлумачення; роз`яснюються не висновки, яких дійшов суд, а ухвалене судове рішення; підставою для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання. Зрозумілість судового рішення полягає у тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення. Роз`яснення інших частин рішення (крім резолютивної) не має правового значення, оскільки вони не мають обов`язкового характеру для примусового виконання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частина 1 ст. 5 Закону № 1952-IV передбачає, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування регламентується ст. 26 Закону № 1952-IV.

На момент проведення реєстраційних дій, які були предметом оскарження, так само як і на момент звернення ОСОБА_1 до суду діяла редакція ст. 26 Закону № 1952-IV, яка передбачала, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Водночас, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 22 серпня 2021року (справа № 925/1265/16, провадження № 12-158 гс18), належним способом захисту права або інтересу позивача є саме скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (користування) (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Тобто, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 обрала ефективний спосіб захисту своїх прав, що узгоджувався як з вимогами Закону № 1952-IV, так і з актуальною судовою практикою. Разом з тим, 16 січня 2020 року, тобто вже під час розгляду справи по суті, що відповідно до ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України виключає можливість зміни позивачем предмета або підстав позову, набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05 грудня 2019 року № 340-IX, яким ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV було викладено в новій редакції.

Так, відповідної до чинної станом на поточний момент редакції ст. 26 Закону № 1952-IV відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, діюча редакція 26 Закону № 1952-IV, на відміну від попередньої, дійсно не конкретизує правові наслідки скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Вказаний перелік не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Права та охоронювані законом інтереси особи за відсутності будь-яких механізмів захисту залишатимуться декларативними. Тож у разі незаконного посягання на майнові та особисті немайнові права та законні інтереси особи, останні повинні підлягати захисту, що, у свою чергу, вимагає від держави забезпечення належного правового регулювання з тим, щоб визначити засоби реалізації таких прав та інтересів, а також закріпити ефективні способи їх захисту.

Захист порушеного права має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який здатний відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Водночас, за змістом ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп).

Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05 грудня 2019 року № 340-IX передбачено, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом.

Водночас, вказаний Закон жодним чином не регулює питання виконання судових рішень у справах, де провадження було відкрито в період дії «старої» редакції ст. 26 Закону № 1952-IV, а судове рішення було ухвалене після 16 січня 2020р., тобто вже в період дії «нової» редакції цієї статті.

Частиною 4 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України також передбачено, що закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Таким чином, суд погоджується з доводами представника позивачки про те, що остання у грудні 2019 р. з об`єктивних причин не могла сформулювати свої позовні вимоги з урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05 грудня 2019 року № 340-IX, який набрав законної чинності 16.01.2020 року. На сторону по справі не можна покласти виконання вимог, яких на момент її звернення до суду ще не існувало.

Разом з тим, спираючись на існуюче на момент звернення до суду правове регулювання спірних відносин, позивачка, звертаючись до суду, обґрунтовано розраховувала на вичерпне, ефективне та остаточне (таке, що не потребує нових звернень до суду) відновлення своїх прав.

Припинення підстав, на яких відповідач у свій час набув право власності на спірні нежилі приміщення, виключає правомірність відповідних реєстраційних дій та дійсність речових прав.

Заочне рішення Малиновський районний суд м. Одеси 25.02.2021 року щодо розірвання Договір купівлі-продажу від 27.12.2013 року між ОСОБА_1 та Компанією «АРУНКУС ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД», посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Наталією Артемівною 27.12.2013 року, зареєстрованого у реєстрі за № 9593 та скасування рішення про державну реєстрацію права власності від 27.12.2013 року, індексний номер рішення: 9631283, прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Наталією Артемівною (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) якраз і є рішенням про припинення права власності Компанією «АРУНКУС ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД» на даний об`єкт нерухомого майна.

Судове рішення не може враховувати всі алгоритми та особливості роботи програмних засобів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, право власності Компанією «АРУНКУС ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД» на 1/2 (одну другу) частку нежитлового приміщення, нежитлового приміщення кафе, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 підлягає припиненню.

Відповідно до ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9).

Частиною 4 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує виконання остаточних, обов`язкових судових рішень (на відміну від виконання рішень, що можуть оскаржуватись у судах вищої інстанції) (Ouzounis and Others v. Greece, (Узуніс проти Греції), § 21).

Право на виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд» (Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції), § 40; Scordino v. Italy (Скордіно проти Італії) (no. 1) [ВП], § 196). У іншому випадку, положення статті 6 § 1 будуть позбавлені ефекту корисної дії (Burdov v. Russia (Бурдов проти Росії), §§ 34 і 37).

Ефективний захист сторони у справі, а отже і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції), § 41; Kyrtatos v. Greece (Кіртатос проти Греції), §§ 31-32).

Виконання рішення повинно бути повним та вичерпним, а не частковим (Matheus v. France (Матецс проти Франції), § 58; Sabin Popescu v. Romania (Sabin Popescu проти Франції), §§ 68-76), і рішення не може не виконуватись, бути позбавлено юридичної сили, або незаконно відкладено (Immobiliare Saffi v. Italy (Іммобільяре Саффі проти Італії) [ВП], § 74).

Дії, прийняті національними органами влади для забезпечення виконання рішень мають бути ефективними та співрозмірними зі своїм основним завданням (Ruianu v. Romania (Руйану проти Румунії), § 66), зважаючи на їх зобов`язання у забезпеченні виконання рішень, оскільки саме вони є представниками влади (там же, §§ 72-73).

З огляду на вищевикладене, заяву представника позивача - ОСОБА_1 адвоката Плукчи Р.В. про роз`яснення судового рішення слід задовольнити частково.

Керуючись ст.271 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача - ОСОБА_1 адвоката Плукчи Р.В. про роз`яснення судового рішення Малиновський районний суд м. Одеси від 25.02.2021 року задовольнити чатково.

Роз`яснити заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25.02.2021 року по цивільній справі №521/21239/19 за позовом ОСОБА_1 до Компанії «АРУНКУС ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД», за участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одесивід 25 лютого 2021 року по справі №521/21239/19 за позовом ОСОБА_1 до Компанії "АРУНКУС ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД", за участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 , про розірвання договору купівлі-продажу від 27.12.2013 року, Компанія "АРУНКУС ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД" припинило право власності, а у ОСОБА_1 поновлено (виникло) право власності на на 1/2 (одну другу) частку нежитлового приміщення, нежитлового приміщення кафе, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за №9631283 від 27.12.2013 року 18:05:50, на підставі договору купівлі-продажу №9593 від 27.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А.

Рішення суду має бути виконане шляхом скасування реєстрації права власності Компанії "АРУНКУС ТРЕЙДИНГ ЛІМІТЕД" та реєстрації права власності ОСОБА_1 на 1/2 (одну другу) частку нежитлового приміщення, нежитлового приміщення кафе, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за №9631283 від 27.12.2013 року 18:05:50, на підставі договору купівлі-продажу №9593 від 27.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст ухвали складено 11.11.2021 року.

Суддя О.С. Леонов

11.11.21