Справа № 487/7116/15-ц
Провадження № 4-с/487/20/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2021 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Нікітіна Д. Г., при секретарі - Оцабера М.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві, скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Буділовської Олени Олександрівни, -

ВСТАНОВИВ:

26.11.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на в якій просить визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Заводського відділу ДВС у місті Миколаєві Південного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Буділовської О. О. у виконавчому провадженні №53091336.

Заявлені вимоги заявник обґрунтовує тим, що внаслідок бездіяльності державного виконавця, яка полягає у невжитті заходів щодо скасування арешту накладеного на грошові кошти заявника, які знаходяться на відкритих на її ім`я рахунках у банківських установах України, в т. ч. АТ ПРИВАТБАНК порушуються її права, передбачені ст. 321 ЦК України, щодо володіння, користування та розпорядження належним їй майном (грошовими коштами). Зокрема, державним виконавцем не прийнято до уваги те, що підставу для відкриття виконавчого провадження №53091336 заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.02.2016 року у справі №487/7116/15 було скасовано, а рішенням від 11.09.2016 р. відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, що згідно ст. 40 Закону України Про виконавче провадження є підставою для скасування арештів, накладених в рамках виконавчого провадження, яке було відкрито на виконання такого рішення.

З урахуванням положень ст. 447 ЦПК України, ухвалою суду від 30.11.2020 р. відкрито провадження за скаргою ОСОБА_1 . В судове засідання на 09.12.2020 р. сторони не з`явилися, у зв`язку з чим розгляд справи справи призначено на 15.12.2020 р.

15.12.2020 р. представником заявника було надано заяву у якій він просить суд розглянути скаргу без його та заявника участі, вимоги викладені у скарзі підтримує в повному обсязі, від головного державного виконавця надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим судове засідання було призначено на 12.01.2021 р.

У судове засідання на вказану дату заявник та її представник, державний виконавець, представники стягувача не з`явилися.

21.12.2020 р. надійшли пояснення до скарги, у яких наведено додаткове обґрунтування щодо обраного способу захисту прав заявника.

Від інших учасників будь-яких заяв та повідомлень не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши надані учасниками матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до наступного.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва 11.02.2016 р. по справі №487/7116/15 задоволено позовні вимоги ПАТ Дельта Банк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення з них у солідарному порядку заборгованості за Кредитним договором №12-0041022/ФКВ-08 від 29.08.2008 р. в сумі 17271,62 дол. США.

На виконання вказаного заочного рішення Заводським районним судом м. Миколаєва 25.07.2016 р. на підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист, який знаходився на примусовому виконанні у Заводському ВДВС м. Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Постановою державного виконавця від 13.12.2016 р. було відкрито виконавче провадження №53091336. В ході примусового виконання постановою від 26.09.2018 р. було накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунку заявника у АТ ПРИВАТБАНК, що підтверджується листом банка від 10.10.2018 р.

Постановою від 26.06.2019 р. виконавчий документ було повернуто стягувачеві без виконання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Заводський райсуд м. Миколаєва ухвалою від 12.05.2020 р. по справі №487/7116/15 скасував заочне рішення від 11.02.2016 р. на підставі якого було видано виконавчий лист 25.07.2016 р., та рішенням від 11.09.2020 р. відмовив у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

15.06.2020 р. представник заявника звернувся до Заводського ВДВС м. Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про скасування арешту накладеного на підставі постанови 26.09.2018 р.

Листом від 20.11.2020 р. головний державний виконавець Заводського ВДВС Буділовська О. О. відмовила у задоволенні вказаної заяви пославшись на те, що підстави для скасування арешту, накладеного на рахунок заявника відсутні, оскільки згідно ст. ст. 40, 59 Закону України Про виконавче провадження завершення виконавчого провадження на підставі п.2 ч.1.ст. 37 вказаного Закону не передбачає зняття арешту накладеного на кошти боржника.

В той же час, згідно п. 5, ч. 1, ст. 39 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, що в свою чергу в силу положень ч. 3 ст. 40 Закону України Про виконавче провадження є підставою для скасування арештів, накладених в рамках виконавчого провадження, яке було відкрито на виконання такого рішення.

Згідно ч.1 ст. 59 ЗУ Про виконавче провадження передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України Про виконавче провадження.

Оскільки заявник є боржником у виконавчому провадженні, він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна в порядку ст. 59 Закону України Про виконавче провадження, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Вказаний висновок міститься у пункті 24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц (провадження № 14-299цс18) та підтверджується змістом статей 447, 451 ЦПК України, частини першої статті 59, статті 74 Закону України Про виконавче провадження у редакції, чинній на час подання скарги.

Аналогічний правовий висновок зроблено КЦС ВС у постанові від 23 грудня 2020 року по справі №554/7908/17-ц.

Частиною 1 статті 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку.

За такого, суд приходить до висновку про те, що бездіяльність державного виконавця щодо невжиття заходів по скасуванню арешту накладеного на грошові кошти заявника на рахунку у АТ ПРИВАТБАНК порушує права заявника, передбачені ст. 321 ЦК України, щодо володіння, користування та розпорядження належним їй майном (грошовими коштами).

Оскільки рішення суду на виконання якого було накладено арешт на кошти заявника скасоване, а виконавче провадження №53091336 закінчено, належним способом захисту порушених прав заявника є зобов`язання державного виконавця зняти арешт накладений на кошти заявника без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження.

Керуючись ст. ст. 450, 451 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Заводського відділу ДВС у місті Миколаєві Південного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Буділовської Олени Олександрівни щодо невжиття заходів по скасуванню арешту накладеного на грошові кошти ОСОБА_1 накладеного постановою від 26.09.2018 року у виконавчому провадженні №53091336;

Зобов`язати головного державного виконавця Заводського відділу ДВС у місті Миколаєві Південного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Буділовську Олену Олександрівну зняти арешт накладений на грошові кошти ОСОБА_1 постановою від 26.09.2018 року без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження№53091336.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо чи через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12.01.2021 року.

Головуючий суддя: Д. Г. Нікітін