Справа №127/2329/21
Провадження № 2/127/390/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі Матвійчук А.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Брилянт І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «45 експериментальний механічний завод» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «45 експериментальний механічний завод» про стягнення заробітної плати та скасування наказу про оголошення простою на час карантину, з вимогами визнати незаконним та зобов`язати ДП «45 експериментальний механічний завод» скасувати наказ від 02.11.2020 року № 86 «Про простій на підприємстві для ОСОБА_1 на час карантину»; стягнути з ДП «45 експериментальний механічний завод» на користь ОСОБА_1 частину середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25.09.2020 року по 30.09.2020 року включно в сумі 113,32 грн.;. частину середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.10.2020 року по 06.10.2020 року в сумі 1141,27 грн.; частину середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02.11.2020 року по по день прийняття судом рішення; невиплачені відпускні за відпустку з 07.10.2020р. по 30.10.2020р. в сумі 679,88 грн.; стягнути з ДП «45 експериментальний механічний завод» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу та допустити до негайного виконання рішення суду, в частині присудження виплати заробітної плати за один календарний місяць.

Заява позивача мотивована тим, що в порядку переведення з відокремленого структурного підрозділу «Промсервіс 45» ДП «45 експериментальний механічний завод» позивач був прийнятий на посаду начальника цеху №3 ДП «45 ЕМЗ». Наказом від 08.10.2018 року №203к позивача було звільнено з посади начальника цеху №3 ДП «45 ЕМЗ» у зв`эязку зі зміною в організації виробництва і праці та скорочення чисельності і штату працівників згідно п.1.ст.40 КЗпП України.

Рішенням Вінницького апеляційного суду від 21.06.2019 р. у справі №127/28449/18 суд постановив визнати незаконним та скасувати наказ директора Державного підприємства «45 експериментальний механічний завод» ОСОБА_1 від 08 жовтня 2018 року №203к про звільнення ОСОБА_1 з роботи 08 жовтня 2018 року у зв`язку із скороченням штату працівників та неможливістю подальшого працевлаштування, згідно з п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника цеху N 3 Державного підприємства «45 експерементальний механічний завод» з 09 жовтня 2018 року; стягнути з Державного підприємства «45 експериментальний механічний завод» () на користь ОСОБА_1 88 135 (вісімдесят вісім тисяч сто тридцять п`ять) гривень 38 копійок (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 жовтня 2018 року по 21 червня 2019 року та 1000 (одна тисяча) грн одноразового заохочення при народженні двох дітей.

05.10.2020 року начальник відділу кадрів ДП «45 ЕМЗ» ознайомила позивача з наказом від 25.09.2020 року №129к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » та внесла відповідний запис у трудову книжку.

Наказом від 02.11.2020 року № 86 «Про простій на підприємстві для ОСОБА_1 на час карантину» позивачу оголошено простій з 02.11.2020 року до стабілізації ситуації в Україні та припинення обставин, що викликали простій, з урахуванням відповідних рішень органів державної влади щодо припинення карантинних заходів.

Позивач вважає, що встановлення простою на час карантину є незаконним, оскільки метою оголошення позивачу простою стало: «введення карантину через загрозу епідемії коронавірусної інфекції в Україні, для недопущення поширення Covid-19 та враховуючи інші причини не повязані з виною працівника». З такою позицією відповідача позивач не погоджується, оскільки, введення карантину через загрозу епідемії коронавірусної інфекції регламентовано Законом України № 530-ІХ від 17.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (Covid -19)», зі змінами та доповненнями.

Відповідно до вищевказаного закону та постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 року «заборонено проведення дискотек, робота розважальних закладів (нічних клубів), діяльність закладів громадського харчування (ресторанів, кафе, барів, закусочних, їдалень, кафетеріїв, буфетів тощо) з організацією дозвілля, робота після 22-ї та до 7-ї години суб`єктів господарювання з надання послуг громадського харчування (ресторанів, кафе, барів, закусочних, їдалень, кафетеріїв, буфетів тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос та інші. Таким чином, вказаними нормативно-правовими актами на період карантину припинялася діяльність суб`єктів господарювання, які займалися вищезазначеними видами діяльності.

Позивач вказує, що згідно п. 2.2 статуту ДП «45 ЕМЗ», який затверджений наказом генерального директора ДК «Укроборонпром» від 22.03.2019 року № 57, предметом діяльності підприємства є технічне обслуговування і ремонт автотранспортних засобів та інші види діяльності, які не пов`язані із видами діяльності на які поширюються карантинні заходи, що визначені постановою КМУ № 641 від 22.07.2020 року.

На думку позивача, оголошення простою для позивача через запровадження карантину, не охоплюється поняттям відсутність організаційних або технічних умов для виконання трудових обов`язків працівником, що характерно для простою. Отже, на думку позивача, встановлення карантину не є підставою для оголошення простою позивачу, оскільки, оголошення карантину не призвело до зупинення роботи ДП «45 ЕМЗ».

Позивач вважає, що у зв`язку із незаконністю наказу від 02.11.2020 року № 86 «Про простій на підприємстві для ОСОБА_1 на час карантину» відповідач зобов`язаний оплатити позивачу частину середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обумовленого незаконним простоєм.

Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з позовом.

Ухвалою суду від 15.02.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) осіб. Витребувано докази по справі. На адресу відповідача судом була надіслана копія ухвали про відкриття провадження у справі, у якій був встановлений строк для подання відзиву, а також копія позовної заяви і доданих до неї документів, які ним отримані.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач був ознайомлений з ухвалою суду про відкриття провадження у справі, позовною заявою і доданими до неї документів 11.03.2021 року під час ознайомлення з матеріалами справи.

18.05.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечувала відносно задоволення позову у повному обсязі та просила відмовити у його задоволенні виходячи з наступного.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з урахуванням Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 року та постанови Кабінету міністрів України від 22 липня 2020 року за №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби Covid-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (зі змінами), з 1 серпня до 31 грудня 2020 року на території України подовжено дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби (Covid-19)» від 17.03.2020 року №530-ІХ (зі змінами та доповненнями) та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби гострої респіраторної хвороби (Covid-19)» від 30.03.2020 №540-ІХ (зі змінами та доповненнями).

У зв`язку з зазначеним та з метою запобігання виникнення та поширенню коронавірусу, попередження виробничої ситуації, небезпечної для життя, та здоров`я співробітників, за відсутності організаційно-технічних умов для дистанційної роботи, наказом ДП «45 експериментальний механічний завод» від 02.11.2020 року №86 «Про простій на підприємстві для ОСОБА_1 на час карантину» оголошено простій ОСОБА_1 з 02.11.2020 року по дату завершення обмежувальних карантинних заходів. Враховуючи відсутність фінансової можливості оплачувати простій з розрахунку середньої заробітної плати, пунктом 3 наказу ДП «45 експериментальний механічний завод» №86 від 02.11.2020 року встановлено оплачувати працівникам простій у розмірі 2/3 посадового окладу.

Крім того, представник відповідача зазначає, що актом інспекційного (невиїзного інспектування) № ВН 14131/199/АВ від 02.12.2020 року, проведеного управлінням Держпраці у Вінницькій області на підставі звернення позивача зі скаргою досліджувалось питання законності винесення вказаного наказу відповідачем відносно позивача. Порушень управлінням Держпраці у Вінницькій області не виявлено.

Таким чином, представник відповідача вважає, що твердження позивача про те, що «встановлення карантину не є підставою для оголошення простою позивачу, оскільки оголошення карантину не призвело до зупинення роботи ДП «45 ЕМЗ» є помилковим та хибним, а також вважає, що відсутні підстави для визнання незаконним наказу від 02.11.2020 року №86 «Про простій на підприємстві для ОСОБА_1 на час карантину» та стягнення середнього заробітку.

Отже, позовні вимоги, викладені позивачем у даній позовній заяві вважає такими, що суперечать вимогам закону та є необґрунтованими.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просили позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в позові відмовити, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу CОVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», установлено з 12 березня на усій території України карантин.

Постановою Кабінету міністрів України від 22 липня 2020 року за №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби Covid-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (зі змінами), з 1 серпня до 31 грудня 2020 року на території України подовжено дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби (Covid-19)» від 17.03.2020 року №530-ІХ (зі змінами та доповненнями) та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби гострої респіраторної хвороби (Covid-19)» від 30.03.2020 №540-ІХ (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до наказу від 02.11.2020 року № 86 «Про простій на підприємстві для ОСОБА_1 на час карантину» у зв`язку з введенням карантину через загрозу епідемії коронавірусної інфекції в Україні, для недопущення поширення Covid-19 та враховуючи інші причини не пов'язані з виною працівника встановлено початок простою для ОСОБА_1 з 02.11.2020 року до стабілізації ситуації в Україні та припинення обставин, що викликали простій, з урахуванням відповідних рішень органів державної влади щодо припинення карантинних заходів; ОСОБА_1 дозволено бути відсутньому на роботі (робочому місці), перебуваючи вдома, до закінчення простою. Після повідомлення за допомогою засобів зв'язку про закінчення простою в умовах відсутності небезпеки для життя та здоров`я, зобов'язати ОСОБА_1 стати до роботи наступного робочого дня після повідомлення про закінчення простою;бухгалтерії оплачувати простій у розмірі 2/3 посадового окладу.

Із спірним наказом № 86 від 02.11.2020 року позивач, ОСОБА_1 , був ознайомлений у день його винесення 02.11.2020 року, що підтверджується позивачем у позовній заяві та його особистим підписом.

За твердженням відповідача, простій, оголошений оскаржуваним наказом для позивача, був викликаний запровадженням на території України карантину, який викликав відсутність організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 КЗпП України простій це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

«Простій» це явище, яке полягає в зупиненні роботи, що стало наслідком дії певних обставин відсутність організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотна сила, тощо.

Відповідно до п. 1.1 Статуту ДП «45 експериментальний механічний завод», затвердженим Наказом ДК «Укроборонпром» № 57 від 22.03.2019 року, ДП «45ЕМЗ» є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, та передане в управління Державного концерну «Укроборонпром». У своїй діяльності Підприємство керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Концерну, нормативно-правовими актами, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, а також цим Статутом.

Щодо стягнення середнього заробітку суд встановив наступне.

Судом з`ясовано, що у зв`язку з відсутністю фінансової можливості оплачувати простій з розрахунку середньої заробітної плати, п.3 Наказу № 86 ДП «45 ЕМЗ» встановлено оплачувати простій у розмірі 2/3 посадового окладу.

В судовому засіданні представник відповідача зазначила, що згідно з табелем обліку робочого часу позивача за вересень 2020 року останнім відпрацьовано 4 робочі дні. За цей період підприємством до розрахунку бралась середня заробітна плата встановлена рішенням суду від 21.06.2019 року у справі № 127/28449/18, а саме 497 грн.94 коп.

Відповідно до п. 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Оскільки, позивач фактично з 2018 року не відпрацював два повні місяці, то в розрахунок підприємством бралась сума визначена вказаним рішенням.

Відтак, як зазначав представник відповідача за період з 25.09.2020 року по 30.09.2020 року позивачу нараховано: 497,94*4=1991,76 грн. (1603,37 без податків) (з них виплачено 1890,32 грн. (без податків - 1521,71 грн.) - 22.10.20р. та 101,44 грн. (без податків - 81,66 грн.) - 4.11.20 р.), що було підтверджено наданими представником відповідача розрахунковими листами.

Окремо слід вказати, що згідно із законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби» від 17.03.2020 №530-ІХ (із змінами та доповненнями) та закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у звязку з поширенням коронавірусної хвороби» від 30.03.2020 №540-ІХ (із змінами та доповненнями) були внесені зміни до законодавчих актів України, повізаних з установленням карантину.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 №1645-ІІІ (із змінами та доповненнями) карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекціних хвороб.

Враховуючи вищезазначену ситуацію щодо гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, за відповідних особливих, непередбачуваних умов праці, які є небезпечними для життя людини, працівників не попереджають не пізніше як за два місяці до їх запровадження або зміни. При застосуванні особливих, непередбачуваних умов праці в період встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 не потребується попередження працівника про вказані зміни не пізніше як за 2 місяці.

Частиною 1 статті 113 КЗпП України встановлено порядок оплати часу простою. Час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Відповідно судом встановлено, що згідно наказу № 82 від 25.09.2020 р. та витягу зі штатного розпису позивачу встановлено посадовий оклад в розмірі 9599,00 грн., що було підтверджено розрахунковими листками, отже підприємство виплатило належну грошову суму позивачу, що відповідає його посадовому окладу.

Суд дослідивши акт інспекційного (невиїзного інспектування) № ВН 14131/199/АВ від 02.12.2020 року, проведеного управлінням Держпраці у Вінницькій області на підставі звернення позивача встановив наступне.

За звернення позивача зі скаргою досліджувалось питання законності винесення вказаного спірного наказу відповідачем відносно позивача. Інспектором праці управління Держпраці у Вінницькій області 02.12.2020 року проведено інспекційне відвідування (невиїзне інспектування) та складено акт № ВН 14131/199/АВ від 02.12.2020 року, в якому зазначено, що наданими документами, на момент здійснення заходу контролю відсутня заборгованість із виплати заробітної плати перед працівниками ДП №45 «ЕМЗ», відповідно відсутні підстави для здійснення компенсації працівниками втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до чинного законодавства України, управління Держпраці під час інспекційного відвідування перевіряє лише ті питання, які порушив скаржник у зверненні. Проаналізувавши матеріали інспекційного відвідування суд доходить до висновку, що воно ідентичне питанням окресленим позивачем у позові.

Із зазначеним актом позивач був ознайомлений у день його складення 02.12.2020 року, що підтверджується особистим підписом.

Зазначений акт інспекційного відвідування не містить посилань щодо порушення відповідачем норм чинного законодавства, окрім строків виплати заробітної плати.

Як слідує з матеріалів справи, зауваження до акту інспекційного (невиїзного інспектування) № ВН 14131/199/АВ від 02.12.2020 року, проведеного управлінням Держпраці у Вінницькій області позивачем не подавалось.

Зважаючи на вищевикладене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що право позивача на працю з відповідною оплатою не було порушене відповідачем, оскільки, позивачу було законно зменшено нарахування заробітної плати до розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки сторонами в судовому засіданні було заявлено клопотання, що вони мають намір звернутися до суду в межах передбаченого Цивільно-процесуального кодексу України із заявами про ухвалення додаткового рішення по справі стосовно стягнення витрат на правничу допомогу, питання стосовно розподілу судових витрат судом не вирішувалось.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 34, 40, 96, 103, 113, 116-117 КЗпП України, ст.ст.12, 13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «45 експериментальний механічний завод» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Державне підприємство «45 експериментальний механічний завод», , місце знаходження: м. Вінниця, вул. Стрілецька, буд. 27.

Повний текст судового рішення складено 15.11.2021 року.

Суддя О.О. Жмудь