Номер провадження: 22-ц/813/8387/21
Номер справи місцевого суду: 2-237/11
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.04.2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа голова садового товариства "Южанка" про стягнення моральної та матеріальної шкоди, та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - садове товариство "Южанка", Затоківська селищна рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа голова садового товариства "Южанка" Скориніна К.І., про стягнення моральної та матеріальної шкоди, уточнивши свої позовні вимоги 02.03.2020 року остаточно просила суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 1869,98 грн, завдану неправомірними діями та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн, а також судові витрати на суму 7434,58 грн згідно квитанцій.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 232268 від 08.10.2010 року, вона є власником присадибної ділянки № НОМЕР_1 в садовому товаристві «Южанка», яка розташована в смт. Затока, Білгород-Дністровського району Одеської області.

До вступу її у спадок присадибною ділянкою володіла її свекруха ОСОБА_3 , яка уклала договір підряду з ПП «СНА» для облаштування присадибної ділянки.

02.01.2007 року працівники підприємства укладали тротуарну плитку земельної ділянки АДРЕСА_1 .

Під час здійснення зазначених робіт несподівано на території СТ «Южанка» з`явилась сусідка по присадибній ділянці ОСОБА_2 зі своїм чоловіком та почала трощити тільки що укладену тротуарну плитку, в результаті чого було пошкоджено тротуарні бордюри відповідно до кошторису ПП «СНА» на суму 242 грн. та тротуарної плитки на суму 112,50 грн.

У зв`язку з цим позивач викликала працівників міліції.

Після проведення перевірки Білгород-Дністровське МВ УМВС України в Одеській області надало лист-відповідь про те, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад злочину, передбачений ст. 194 КК України, так як завдана шкода недостатня для порушення кримінальної справи.

Відповідно до кошторису підприємства «СНА» від 07.01.2007 року матеріальна шкода завдана ОСОБА_3 неправомірними діями розбирання та пошкодження тротуарної плитки та бордюрів ОСОБА_2 склала 1869,98 грн.

Неправомірними діями відповідачки їй були заподіяні моральні страждання, адже своїми діями відповідачка вчинила збиток її майну.

За таких обставин, вона і звернулась до суду з даним позовом.

В іншому судовому провадженні перебувала справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - садове товариство "Южанка", Затоківська селищна рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення шкоди, у якому позивач уточнивши свої вимоги 13.05.2019 року просила суд: стягнути з ОСОБА_1 на її користь 9697 грн. матеріальної шкоди, посилаючись на те, що частина її земельної ділянки площею 8,9 кв.м. неправомірно була замощена відповідачкою та використовується нею тривалий час, з 2007 року.

Вказує, що в листопаді 2006 року ОСОБА_1 було зруйновано паркан/сітка рабиця, яка була закріплена на бетонних стовпах та розділяла її земельну ділянку № НОМЕР_2 на території СТ «Южанка» із межею «проходу» - земель загального користування, викинула водостічні труби, які відводили стічні води з її садового будинку. Стверджує, що своїми неправомірними діями ОСОБА_1 спричинила їй моральну та матеріальну шкоду, яку було оцінено судовим експертом /згідно Висновку №004/2012/.

Позивач надала до суду письмове заперечення проти позову ОСОБА_2 від 23.11.2009 року, у якому просить визнати вимоги позивача незаконними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Описуючи факт набуття нею спадщини після смерті ОСОБА_3 , вказувала, що 02.01.2007 року для облаштування присадибної ділянки № НОМЕР_1 робітником ПП «СНА» укладалась плитка.

Проте несподівано з`явилась ОСОБА_2 разом із своїм чоловіком і почали трощити плитку, внаслідок чого їй було завдано майнової шкоди.

Стверджує, що вина ОСОБА_2 в пошкодженні плитки та бордюру встановлена протоколом огляду від 02.01.2007 року та поясненнями самої ОСОБА_2 .

Дані матеріали знаходиться у відмовному матеріалі Білгород-Дністровського МВ УМВС України /ЖРЗСП № 7/.

Відповідач до суду надала письмові заперечення проти позову ОСОБА_1 від 21.02.2012 року, згідно яких стверджувала, що це саме їй, а не ОСОБА_1 було заподіяно шкоду.

Так, актом комісії товариства «Южанка» від 12.01.2007 року було встановлено фактичне облаштування тротуарною плиткою ОСОБА_1 не на земельній ділянці № НОМЕР_1 , яка належала на той час ОСОБА_3 , а на проїзній частині земельної ділянки загального користування, тобто на дорозі.

Протоколом № 24 від 04.01.2007 року із пояснень дільничного смт. Затока ОСОБА_4 виявлено, що були «..витягнуті два бордюри та розбитий бетон під ними».

В цьому ж протоколі зобов`язано ОСОБА_1 припинити всі роботи, убрати дорогу, яка піднята на 50 см вище існуючої дороги та надати дозвіл на будівництво двох етажного корпусу, туалету, душа та вигрібної ями.

Повідомленням виконавчого комітету Затоківської селищної ради сповіщено, що ніякого дозволу на благоустрій дороги СТ «Южанка» гр. ОСОБА_1 не надавалось.

На підставі вищевикладеного просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішень суду

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.04.2021 року В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа голова садового товариства "Южанка" про стягнення моральної та матеріальної шкоди відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - садове товариство "Южанка", Затоківська селищна рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1936 грн майнової шкоди, та 1581 грн судових витрат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарг

06 травня 2021 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу відповідно до вимог якої просить суд рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.04.2021 року про відмову у задоволенні її позовної заяви та частковому задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 скасувати, та ухвалити нове рішення яким позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 відмовити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь апелянта судові витрати.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не погоджується, вважає його незаконним та необґрунтованим, таким, що суперечить матеріалам справи, при цьому зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, які привели до прийняття незаконного рішення.

Вказує, що порушення норм матеріального права судом першої інстанції виразилось у тому, що судом не взято до уваги обставини, які мають значення при ухваленні судового рішення, у тому числі матеріали про відмову у порушення кримінальної справи, пояснення свідків, пояснення свідків, пояснення самої ОСОБА_2 , суд не керувався необхідними у даному випадку правовими нормами.

Апелянт зазначає, що справа за її позовом та позовом ОСОБА_2 стосується відшкодування шкоди, завданої майну неправомірними діями інших осіб, що регулюється правилами глави 18 ЦК України, тобто правилами відшкодування шкоди.

Проте суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні керувався не нормами, які регулюють підстави та порядок відшкодування шкоди, а в основному нормами Земельного кодексу України та нормами Цивільного кодексу України, які регулюють право власності.

Суд першої інстанції, у якості підстав для відмови у задоволені позову апелянта вказав відсутність у апелянта правових підстав на будівництво та те, що ОСОБА_1 не є власником земельної ділянки, на якій проводилися роботи, пославшись при цьому на судові рішення щодо спору відносно даної земельної ділянки, а також на постанову про відмову у порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за заявою апелянта.

Між тим, із матеріалів справи вбачається, що власником земельної ділянки АДРЕСА_1 до ОСОБА_1 була мати чоловіка - ОСОБА_3 , у якої з сусідами, у тому разі з ОСОБА_2 , склався певний порядок володіння та користування земельними ділянками.

Вказаною земельною ділянкою за життя її користувалася вся сім`я апелянта, всі роботи по поліпшенню умов володіння, користування садовою ділянкою, будівлями, здійснювала я за свої кошти, від імені власника на підставі довіреності апелянт укладала відповідні договори.

Після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на підставі рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 квітня 2009 року по справі №2-2434/2009 вступила у спадщину та стала власником вказаної земельної ділянки з будівлями.

08 жовтня 2010 року апелянт отримала Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 232268 та стала повним власником вказаної присадибної ділянки.

За життя ОСОБА_3 , з її відому та на підставі її довіреності, 07.01.2007 року уклала договір підряду між ОСОБА_1 та ПП «СНА», згідно якого виконавець зобов`язався здійснити ремонт тротуарної плитки заїзду ділянки № 19 СТ «Южанка».

Вартість робіт за умовами договору складала 1869,98 грн./т. 1 л.с.11/.

Вказаний факт благоустрою земельної ділянки повністю підтверджений всіма матеріалами справи, у тому числі це підтверджено Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 08 квітня 2021 року.

Відповідно до вказаного Рішення суду та матеріалів справи також встановлено, що 02 січня 2007 року що під час укладання тротуарної плитки робітниками ПП «СНА», несподівано з`явилась ОСОБА_2 та почала трощити тільки що укладену тротуарну плитку, в результаті чого було пошкоджені тротуарні бордюри та укладена плитка.

Для припинення протиправних дій ОСОБА_2 апелянтом було викликано співробітників МВ ГУМВС, які припинили вказані дії ОСОБА_2 та на підставі звернення провели відповідну перевірку та прийняли процесуальне рішення.

Так, відповідно до листа з Білгород-Дністровського МВ УМВС України в Одеській області № 51/207 від 09.01.2007 року Білгород Дністровським МВ УМВС України в Одеській області проведена перевірка за фактом неправомірних дій з боку ОСОБА_2 що мало місце 02.01.2007 року в смт. Затока та у її діях відсутній склад правопорушення, передбачений ст. 194 КК України, так як сума спричиненого збитку не достатня для порушення кримінальної справи, тому у порушенні кримінальної справи відмовлено на підставі 6 п.2 КПК України.

Таким чином, факт протиправних дій ОСОБА_2 повністю підтверджений у ході судового розгляду справи, у тому числі сама відповідачка вказані обставини підтвердила як при проведенні перевірки у порядку, передбаченому КПК України, так і у судовому засіданні. Кримінальна справа не була порушена тільки на підставі того, що сума передбачено для порушення кримінальної справи за ст. 194 КК України. Крім того, апелянт зауважує, що вказані дії ОСОБА_2 скоїла всупереч встановленим нормам та правилам, самоправно поклала на себе функції місцевої влади, суду, та всупереч встановленому порядку, навмисно скоїла вказані вище дii.

ОСОБА_2 не звернулася до суду з позовною заявою про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом примусового зобов`язання мене припинити дii та розібрати укладену плитку, не звернулася до органів місцевого самоврядування з заявою про припинення дій апелянта шляхом надання відповідного припису, а сама, не маючи жодних правових підстав, самоправно зіпсувала укладену тротуарну плитку, в результаті чого також було пошкоджено тротуар та бордюри.

Вказаними діями ОСОБА_2 апелянту також завдана моральна шкода, ii самоправнi дii образили ОСОБА_1 , скоєні на її очах, у присутності інших громадян, без рішення суду, в апелянта підвищився тиск, та вона зазначає, що дуже сильно нервувала.

Однак Суд, у своєму рішенні взагалі не надав ніякої оцінки моїм вимогам стосовно стягнення моральної шкоди, не навів підстави для відмови вказаним вимогам щодо стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України діє презумпція вини завдавача шкоди. Цивільне законодавство в делікатних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподiювача шкоди.

Що стосується судового рішення в частині часткового задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення з апелянта на її користь майнової шкоди у розмірі 1936 грн. та судових витрат у розмірі 1581 грн. слід зазначити наступне:

Суд зробив свої висновки щодо шкоди на підставі Висновку судового експерта №004/2012 року про вартість робіт по відновленню до первісного стану частини земельної ділянки ОСОБА_2 до рівня існуючої відмостки складає 1936 грн.

Але, подія мала місце у січні 2007 року, експертиза проведена у 2012 році, у матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_2 здійснила якісь роботи по відновленню первинного стану земельної ділянки, вона не надала суду документального підтвердження проведення робіт, придбанню матеріалів, найму робочої сили та інше. Такі дані відсутні у матеріалах справи і на день постанови судового рішення.

Апелянт зазначає, що судові витрати суд мав розподілити між сторонами, а не стягувати їх ОСОБА_1 , крім того, суд задовольнив позов ОСОБА_2 частково, а не у повному обсягу.

Суд у своєму рішенні послався на набравши законну силу рішення судів щодо спірної частки земельної ділянки, але поза увагою суду залишилося підтверджений факт того, що межі та площа земельної ділянки у її Державному акті мають розбіжності з фактичним розміром та межами.

У судових рішеннях не встановлений факт належності земельної ділянки, на якої була укладена плитка, саме ОСОБА_2 , що також підтверджується висновками експертиз.

Суд критично дав оцінку поясненням свідків з боку ОСОБА_2 пояснення яких знаходяться у протиріччі з матеріалами справи, у тому числі з поясненнями самої ОСОБА_2 .

Поза увагою суду також залишилася та обставина, що на даний час продовжується досудове розслідування по кримінальному провадженню стосовно незаконних дій ОСОБА_2 щодо захвату нею земель загального користування.

Крім того, у 2020 році Затоківська селищна рада перестала існувати у зв`язку з утворенням Кароліно-Бугазької територіальної громади. У встановленому Законом порядку суд не вирішив питання щодо змінення сторони у справи, у зв`язку з чим порушені права правонаступника, що є підставою для скасування судового рішення.

Узагальнені доводи інших учасників справи

11 листопада 2021 року через канцелярію суду ОСОБА_2 подано письмові пояснення відповідно до яких, ОСОБА_2 зазначила, що вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 не обґрунтованою, так як судом першої інстанції було ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_2 просила суд застосувати щодо клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи припис ч. 8 ст. 83 ЦПК України оскільки ОСОБА_1 було відомо про матеріали кримінального провадження відкритого 11.04.2015 року за №0000874, та з 2015 року нею не було подано до суду першої інстанції вказані докази відповідно, апеляційну скаргу просила суд залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.05.2021 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.04.2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа голова садового товариства "Южанка" про стягнення моральної та матеріальної шкоди, та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - садове товариство "Южанка", Затоківська селищна рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення шкоди

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.05.2021 року справу було призначено до розгляду на 11 листопада 2021 року на 10 глину 15 хвилин.

11.11.2021 року в судове засідання з`явилась позивач ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримала, просила суд її задовольнити.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань до суду не надали.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за вищевказаною явкою сторін.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,007 га, розташованої в АДРЕСА_1 , надана для ведення садівництва, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 232268. /т.1 л.с.10/.

У відповідності до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 294719, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 0,0121 га, розташованої в АДРЕСА_1 , надана для ведення садівництва. /т.2 л.с.153-156/.

Згідно договору підряду, укладеного 07.01.2007 року, між ОСОБА_1 , діючої від імені ОСОБА_3 , з однієї сторони, та ПП «СНА», з іншої, виконавець зобов`язався здійснити ремонт тротуарної плитки заїзду ділянки № 19 СТ «Южанка».

Вартість робіт за умовами договору складала 1869,98 грн. /т.1 л.с.11/.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що під час укладання тротуарної плитки робітниками ПП «СНА», несподівано з`явилась ОСОБА_2 та почала трощити тільки що укладену тротуарну плитку, в результаті чого було пошкоджено тротуарні бордюри.

Позивачем було викликано співробітників МВ ГУМВС.

У відповідності до листа з Білгород-Дністровського МВ УМВС України в Одеській області № 51/207 від 09.01.2007 року повідомлено, що Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеській області проведена перевірка за фактом неправомірних дій з боку ОСОБА_2 , що мало місце 02.01.2007 року в смт. Затока. В діях ОСОБА_2 відсутній склад правопорушення, передбачений ст. 194 КК України, так як сума спричиненого збитку не достатня для порушення кримінальної справи, тому у порушенні кримінальної справи відмовлено на підставі 6 п.2 КПК України. Рекомендовано звернутись до суду. /т.1 л.с.14/.

У відповідності до листа № 985/01-2615 виконавчого комітету Затоківської селищної ради повідомлено, що виконавчий комітет Затоківської селищної ради ніякого дозволу на благоустрій дороги в СТ «Южанка» гр. ОСОБА_1 не надавав. /т.1 л.с.26/.

Згідно акту товариства ветеранів війни і праці « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 12.01.2007 року, ОСОБА_5 , власник будинку АДРЕСА_1 , захватила загальну дорогу та частково власність ОСОБА_2 , будинок АДРЕСА_2 та здійснила укладку тротуарної плитки та бордюрів між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , дорогу підняла на 50 см вище існуючої, внаслідок чого уся вода йде під фундамент сусідів /згідно генерального плану це загальна дорога/.

Дозвіл на цей вид робіт Шилохвост ніхто не давав, це самоуправство, на зауваження не реагує. /т.1л.с.28/.

На зборах членів СТ «Южанка», рекомендовано розв`язати конфлікт мирним шляхом,що підтверджується протоколом № 24 від 04.01.2007 року. /т.1.л.с.27/.

До матеріалів справи також додані світлини облаштованої спірної земельної ділянки на території СТ «Южанка» смт. Затока Білгород-Дністровського району Одеської області. /т.1 л.с.51/

Згідно постанови про відмову у порушенні кримінальної справи, складеної 10.01.2007 року майором міліції ОСОБА_4 повідомлено, що ОСОБА_2 у своїх поясненнях вказала, що працівники Шилохвост уклали плитку та бордюри на території її ділянки, тому вона та її чоловік зламали чотири бордюри та вказали працівникам на межу своєї ділянки. Опитана ОСОБА_1 пояснила, що дійсно дозвіл ДАБК на проведення робіт не отримувала. ЇЇ робітники уклали тротуарну плитку та бордюри на дорозі с/т «Южанка-1».

02.01.2006 року ОСОБА_2 та її чоловік зламали бордюри та розкидали укладену тротуарну плитку, в результаті чого їй було нанесено збиток в сумі 800 грн. /т.1 л.с 180/.

Як вбачається з матеріалів справи, задля повного та всебічного розгляду справи, 03.09.2014 року судом виносилась ухвала про зупинення провадження, згідно якої провадження по справі зупинялось до надання висновку судової будівельно-технічної експертизи. /т.1 л.с.193-194/.

Окрім того, ухвалою суду від 23.06.2015 року, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа голова СТ «Южанка» про відшкодування майнової шкоди зупинялось до розгляду цивільної справи № 495/2236/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Затоківська селищна рада, голова СТ «Южанка» про усунення порушення прав на землю загального користування та усунення перешкод в користуванні та визнання частково недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, а згодом ухвалою суду від 08.11.2016 року до набрання законної сили судового рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі № 495/2236/13-ц. /т.1 л.с.216, 240-241/.

14.11.2018 року апеляційним судом Одеської області винесено постанову, після скасування постановою ВСУ від 20.06.2018 року рішення апеляційного суду від 14.06.2016 року, згідно якого вбачається, що експертним висновком ПП «Одеський науково-дослідний центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.» від 26.12.2014 року № 129/2014 встановлено: 1. Площа земельної ділянки , що знаходиться в фактичному користуванні відповідача складає 0,0112 га, що на 0,0009 га менше площі, що вказана в державному акті ОСОБА_2 0,0121 га, 2. Фактичні межі земельної ділянки АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_2 не відповідають межам земельної ділянки, зазначених в державному акті на право власності на земельну ділянку.

Однак, враховуючи те, що на момент першого відведення земельних ділянок, які розташовані в СТ «Южанка» смт. Затока, згідно з Генеральним планом СТ «Южанка» від 21.06.1994 року, відсутні будь-які відомості про геодезичну зйомку з зазначенням каталогу координат земельних ділянок, визначити точно за рахунок якої самої ділянки виникла така невідповідність, експерту не вдалося; 3. Відстань між земельною ділянкою АДРЕСА_2 , що належить відповідачу та земельної ділянки № НОМЕР_1 , що належить позивачу складає 3,26 м та 3,82 м. Норма ширини проїзду в садових товариствах відповідно до норм ДБН та діючого законодавства складає 3,5 м; 4. Загальна площа земельної ділянки № НОМЕР_2 в СТ «Южанка» смт. Затока, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 294719 виданий 24.01.2005 року, кадастровий номер :02:025:0041, загальною площею 0,0121 га, збільшилась відносно першого відведення земельної ділянки відповідно з рішенням Затоківської селищної ради № 469 від 25.12.1996 року та генерального плану. Однак, експерту не вдалось встановити за рахунок яких саме ділянок збільшилась площа ділянки відповідача після 1996 року.

Таким чином, всупереч доводів апеляційної скарги, експерт не встановив факт порушення відповідачем чи Затоківською селищною радою вимог законодавства щодо порядку відведення земельних ділянок у власність відповідача в 1996 році та в 2004 році.

За таких обставин, вказано, що суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Затоківська селищна рада, голова СТ «Южанка» про усунення порушення прав на землю загального користування та усунення перешкод в користуванні та визнання частково недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. /т.1 л.с.267-271/

У матеріалах справи також наявні заяви свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які свідчать, що ОСОБА_5 укладала тротуарну плитку та бордюри з порушеннями, в результаті чого збирається вода та заливає ділянки ОСОБА_2 - № 31 та ОСОБА_7 -№ 18.

Також вказали, що тротуарну плитку та бордюри між їх ділянками ОСОБА_2 не розбивала. /т.2 л.с.168,169/.

Окрім того, судом 27.06.2012 року призначалась у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа СТ «Южанка» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення матеріальної та моральної шкоди судову будівельно-технічну експертизи, на вирішення якої поставлені наступні питання: 1 Чи знаходяться чи знаходиться на території земельної ділянки № 31 частина самочинно піднятої дороги, якої площі, вартість робіт по відновленню до первісного становища частини земельної ділянки № 31 до рівня існуючої відмостки? 2. Яка площа замощеної частини земельної ділянки № 31? 3. Яка вартість робіт по відновленню цієї частини земельної ділянки до первісного становища частини цієї земельної ділянки до рівня існуючої відмостки?./т.3 л.с.83-84/.

Згідно Висновку судового експерта № 004/2012 судової будівельно-технічної експертизи повідомлено, що при накладенні фактичних меж земельної ділянки № НОМЕР_2 СТ «Южанка», визначених на момент проведення огляду на межі земельної ділянки АДРЕСА_2 згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 294719 від 24.01.2005 року, а також фактичних меж самовільно піднятої дороги, експертом встановлено, що на території земельної ділянки № НОМЕР_2 СТ «Южанка» дійсно знаходиться частина самовільно піднятої дороги, площею 8,9 кв.м., вартість робіт по відновленню до первісного стану частини земельної ділянки № 31 до рівня існуючої відмостки складає 1936 грн. /т.3 л.с.89-101/

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

У відповідності до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст.373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

У разі порушення цього права власник має право на підставі ст. 391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частини другої статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною першою, другою статті 116 ЗК України (у редакції, чинній на час отримання державного акта на право власності на земельну ділянку) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений в приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користування, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених у статті 122 ЗК України. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Згідно статті 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Колегія судді погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до листа № 985/01-2615 виконавчого комітету Затоківської селищної ради повідомлено, що виконавчий комітет Затоківської селищної ради ніякого дозволу на благоустрій дороги в СТ «Южанка» гр. ОСОБА_1 не надавав. /т.1 л.с.26/.

Згідно акту товариства ветеранів війни і праці « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 12.01.2007 року, ОСОБА_5 , власник будинку АДРЕСА_1 , захватила загальну дорогу та частково власність ОСОБА_2 , будинок АДРЕСА_2 та здійснила укладку тротуарної плитки та бордюрів між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , дорогу підняла на 50 см вище існуючої, внаслідок чого уся вода йде під фундамент сусідів /згідно генерального плану це загальна дорога/.

Дозвіл на цей вид робіт Шилохвост ніхто не давав, це самоуправство, на зауваження не реагує. /т.1л.с.28/.

На зборах членів СТ «Южанка», рекомендовано розв`язати конфлікт мирним шляхом, що підтверджується протоколом № 24 від 04.01.2007 року. /т.1.л.с.27/.

До матеріалів справи також додані світлини облаштованої спірної земельної ділянки на території СТ «Южанка» смт. Затока Білгород-Дністровського району Одеської області. /т.1 л.с.51/

Згідно постанови про відмову у порушенні кримінальної справи, складеної 10.01.2007 року майором міліції ОСОБА_4 повідомлено, що ОСОБА_2 у своїх поясненнях вказала, що працівники ОСОБА_1 уклали плитку та бордюри на території її ділянки, тому вона та її чоловік зламали чотири бордюри та вказали працівникам на межу своєї ділянки. Опитана ОСОБА_1 пояснила, що дійсно дозвіл ДАБК на проведення робіт не отримувала. ЇЇ робітники уклали тротуарну плитку та бордюри на дорозі с/т «Южанка-1».

14.11.2018 року апеляційним судом Одеської області у справі № 495/2236/13-ц ухвалено постанову, після скасування постановою ВСУ від 20.06.2018 року рішення апеляційного суду від 14.06.2016 року, згідно якого вбачається, що експертним висновком ПП «Одеський науково-дослідний центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.» від 26.12.2014 року № 129/2014 встановлено: 1. Площа земельної ділянки, що знаходиться в фактичному користуванні відповідача складає 0,0112 га, що на 0,0009 га менше площі, що вказана в державному акті ОСОБА_2 0,0121 га, 2. Фактичні межі земельної ділянки АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_2 не відповідають межам земельної ділянки, зазначених в державному акті на право власності на земельну ділянку.

З матеріалами справи доведено, підтверджено висновками експертів та заявами свідків, що позивач ОСОБА_1 укладала тротуарну плитку без надання відповідних дозволів на території загальної дороги, та з накладенням на прилеглу територію відповідача ОСОБА_2 , розташованої в АДРЕСА_2 , наданої для ведення садівництва.

За висновком ВС в таких категоріях справ застосовуються загальні принципи цивільного законодавства щодо відшкодування збитків.

Ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Згідно з частинами першою та другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (стаття 23 ЦК України).

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (стаття 1166 ЦК України).

Аналіз наведеної норми права з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі N 3-51гс14, підстав відступити від якого Верховний Суд не встановив.

Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача, розмір завданої шкоди, тобто факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди, доводить сторона, яка вимагає відшкодування шкоди.

Отже, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Колегія суддів не приймає до уваги відповідь Білгород-Дністровської прокуратури від 01.10.2021 року оскільки вказані докази надано апелянтом в порушенням норм ЦПК України, та відповідно колегія суддів вважає за необхідне застосувати ч. 8 ст. 83 ЦПК України.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що кримінальне провадження №0000874 заходиться на розгляді в Білгород-Дністровській окружній прокуратурі з 11.04.2015 року, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено 08.04.2021 року, справа знаходилась в Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області з 2011 року.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 з 2015 по 2021 рік, не було вчинено будь-яких дій для надання вказаного доказу, а також не зазначено будь-якого обґрунтування щодо поважності причин його не подання в суді першої інстанції. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно Висновку судового експерта № 004/2012 судової будівельно-технічної експертизи, експертом встановлено, що на території земельної ділянки № 31 СТ «Южанка» дійсно знаходиться частина самовільно піднятої дороги, площею 8,9 кв.м., вартість робіт по відновленню до первісного стану частини земельної ділянки № 31 до рівня існуючої відмостки складає 1936 грн.

Матеріалами справи встановлено, та не заперечується сторонами по справі, що самовільне підняття дороги відбулось шляхом укладання тротуарної плитки ОСОБА_1 .

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем загалом необґрунтовані заявлені нею вимоги, адже порушення її прав розбиттям ОСОБА_8 тротуарної плитки та бордюрів, що викладені на частині ділянки, приналежної останній, не виявлено.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, не підлягають судовому захисту та відновленню прав вимоги ОСОБА_1 , які жодним чином діями ОСОБА_2 порушені не були.

Доводи апеляційної скарги висновків рішення суду не спростовують.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги щодо не залучення до участі в розгляді справи правонаступник Затоківської сільської ради.

З матеріалів справи вбачається, що Затоківська селищна рада Білгород-Дністровської міськради не є припиненою та є діючим органом місцевого самоврядування, що підтверджується наступним.

Так, наказом Міністерства юстиції України від 19.04.2021 № 1433/5 «Про задоволення скарги» реєстраційну дію від 29.12.2020 № 051000227 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань скасовано.

16.08.2021 на підставі вказаного наказу державним реєстратором Міністерства юстиції України Лугченко А.Г. внесено до ЄДР запис про скасування реєстраційної дії від 29.12.2020 № 051000227 та вилучено відомості про те, що: 1) Затоківська селищна рада Білгород-Дністровської міськради перебуває у стані припинення; 2) головою комісії з припинення є ОСОБА_9 .

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що загалом необґрунтовані та не підтверджені заявлені вимоги ОСОБА_8 у відшкодуванні витрат у розмірі 6180 грн, начебто на поновлення зруйнованих межовими знаками земельної ділянки, адже її ствердження про порушення прав ОСОБА_8 , як власниці земельної ділянки № НОМЕР_2 в СТ «Южанка» шляхом зруйнування паркану/сітки рабиці, яка закріплювалась на бетонних стовпах, та розділяла її ділянку № НОМЕР_2 із межею «проходу» та порушення водостічних труб, які відводили стічні води з її будинку, розмір спричиненої шкоди не доведено належними та достовірними доказами.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо невірного розрахунку стягнених судових витрат, та вважає за необхідне зменшити їх розмір відповідно до задоволених позовних вимог ОСОБА_2 .

Судом першої інстанції задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 в розмірі 1936 грн майнової шкоди, що становить 23.9% від усіх позовних вимог.

Витрати на державне мито Чумаченко Г.О. становлять 51 грн, ІТЗ 30 грн.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне зменшити суму яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на 61,64 грн що дорівнює 76,1 % позовних вимог в яких відмовлено ОСОБА_2 .

Витрати на проведення судової експертизи підтверджені відповідними квитанціями та підлягають стягненню на користь ОСОБА_2 в розмірі 1500 грн.

За таких обставин, на основі повно та всебічно досліджених доказів, у сенсі розуміння вимоги чинного законодавства, та його правозастосування до фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа голова садового товариства "Южанка" про стягнення моральної та матеріальної шкоди слід відмовити, як в необґрунтованому, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - садове товариство "Южанка", Затоківська селищна рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення шкоди задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1936 грн майнової шкоди, та 1519,36 грн судових витрат.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин встановлених судом першої інстанції, та не спростовують висновків викладених в оскаржуваному рішенні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.04.2021 року змінити в частині суми відшкодування судових витрат та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1519,36 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15.11.2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе