ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9216/21 Справа № 180/955/21 Суддя у 1-й інстанції - Хомченко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.,

суддів - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

при секретарі - Піменовій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що працював у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійні захворювання.

Первинним оглядом МСЕК від 30.08.2006 року у зв`язку професійним захворюванням йому встановлено 60% втрати працездатності. Указаний відсоток втрати професійної працездатності було підтверджено повторним оглядом МСЕК (45% з яких по радикулопатії, 15% по ХОЗЛ). Також позивачу встановлено третю групу інвалідності з 01 вересня 2009 року безстроково за професійним захворюванням.

Позивач вважав, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, та йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що йому постійно турбує фізичний біль, погане самопочуття, порушення душевної рівноваги. Розмір моральної шкоди оцінює в сумі 360 000 грн., яку просив стягнути з відповідача.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень з утриманням обов`язкових платежів. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір у розмірі 908 гривень.

Не погодившись з таким рішенням суду, позивач та відповідач, кожен окремо, звернулись до суду з апеляційними скаргами, в яких посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Так, судом неправомірно занижено суму відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що вина відповідача у спричиненні моральної шкоди позивачу не встановлена та не доведена, обовязок по відшкодуванню шкоди позивачу покладено на Фонд соціального страхування. Крім того, судом завищено суму відшкодування моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач просить залишити її без задоволення.

Позивачем, в свою чергу, надано пояснення на апеляційну скаргу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих факторів 26 років 4 місяці.

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги обласної МСЕК №6 м. Кривого Рогу від 30.08.2006 року, ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 60% (45% по радикулопатії, 15% ХОЗЛ). Потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення .

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що з вини відповідача, на підприємстві якого він працював, та який не забезпечив безпечних умов праці, позивач отримав професійне захворювання, за яким встановлено 60 : втрати професійної працездатності.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що встановлено факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. При визначенні розміру суми відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з тяжкості наслідків, які настали для здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, постійного характеру страждань, із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 60 %, періоду роботи у відповідача понад 26 років в умовах впливу шкідливих факторів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. Однак, не може погодитися з розміром суми її відшкодування, визначеної судом, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Матеріалами справи встановлено, що позивач знаходився у трудових відносинах з ВАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» в умовах впливу шкідливих факторів 26 рік 4 місяці.

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги обласної МСЕК №6 м. Кривого Рогу від 30.08.2006 року, ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 60% (45% по радикулопатії, 15% ХОЗЛ). Потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення .

11.08.2009 року позивач повторно пройшов огляд МСЕК - у зв`язку професійним захворюванням йому встановлено 60% втрати професійної працездатності, 45% з яких по радикулопатії, 15% по ХОЗЛ, також встановлено третю групу інвалідності з 01 вересня 2009 року втрати працездатності безстроково за професійним захворюванням.

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21.07.2006 року встановлено причини виникнення професійного захворювання: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм, недосконалість технологій.

Виходячи з медичних висновків, акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що у зв`язку з небезпечними умовами праці, низьким рівнем техніки безпеки та впливом комплексу виробничих шкідливих факторів на шахті, позивач отримав професійні захворювання.

Професійним захворюванням позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях через погіршення стану здоров`я, фізичний біль, необхідність постійного лікування, вимушені зміни способу життя, стійкої втрати професійної працездатності та встановлення 3-ої групи інвалідності, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди з відповідача АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» є необґрунтованим, завищеним та таким, що визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, виникнення професійного захворювання, тривалості праці в умовах шкідливих факторів на підприємстві відповідача, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її зі 100 000 грн до 60 000 грн.

Що стосується доводів апеляційної скарги позивача про безпідставне заниження судом розміру суми відшкодування йому моральної шкоди, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки вони не доведені позивачем.

При цьому колегією суддів не беруться до уваги посилання в апеляційній скарзі відповідача на те, що вина відповідача у спричиненні моральної шкоди позивачу не встановлена та не доведена, оскільки вони спростовуються наведними вище обставинами та нормами права.

Доводи про те, що обовязок по відшкодуванню шкоди позивачу покладено на Фонд соціального страхування спростовуються статтею 153 КЗпП України, згідно якої забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. А статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача є безпідставною, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат задовольнити частково.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2021 року змінити в частині розміру суми відшкодування моральної шкоди, стягнутої з Акціонерного товариства Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат на користь ОСОБА_1 , зменшивши його зі 100 000 грн. до 60 000 (шестидесяти тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: Н.М. Деркач

І.Ю. Ткаченко

М.М. Пищида