КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа 752/15278/18

27 травня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарях - Гоін В.С., Ярмак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Хомік Олени Володимирівни на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 травня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Шевченко Т.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Перинатального центру міста Києва про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до Перинатального центру міста Києва про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 11 червня 1990 року вона була прийнята на посаду лікаря акушера-гінеколога медичного об`єднання Московського району міста Києва. У кінці квітня 1995 року була переведена та зарахована лікарем акушером-гінекологом оперативної гінекології Клінічного пологового будинку № 7 м.Києва у зв`язку з реорганізацією.

10 лютого 2012 року Головним управлінням охорони здоров`я Київської міської державної адміністрації було прийнято рішення щодо відкриття Перинатального центру міста Києва на базі Київського міського пологового будинку № 7.

Наказом Перинатального центру міста Києва від 24 січня 2018 року № 28/к їй оголошено догану у зв`язку неналежним наданням 04 жовтня 2017 року медичної допомоги пацієнтці ОСОБА_2 за її заявою від 27 грудня 2017 року (а саме: грубе поводження з пацієнткою, порушення медичної етики та деонтології, що призвело до відмови ОСОБА_2 в отриманні медичної допомоги у Перинатальному центрі міста Києва).

Заперечуючи проти аргументів, викладених у заяві ОСОБА_2 від 27 грудня 2017 року, зазначала, що відповідно до протоколу медичної роботи лікаря акушера-гінеколога вона зобов`язана була повідомити пацієнтку про її стан та дії, які необхідно вчинити для надання їй медичної допомоги. Однак пацієнтка наполягала на госпіталізації до іншого пологового будинку № 2 , під час огляду вела себе грубо та неадекватно, перешкоджала проведенню огляду. Після огляду цієї пацієнтки у позивачки стався серцевий напад.

У зв`язку з цим вважала, що догана оголошена їй незаконно.

Після оголошення догани у червні 2018 року адміністрація Перинатального центру міста Києва запропонувала їй звільнитися за власним бажанням, на що вона не погодилася.

Наказом Перинатального центру міста Києва від 25 червня 2018 року № 216/к її звільнено з роботи за систематичне невиконання трудових обов`язків на підставі пункту 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) (за наявності згоди профспілкового комітету).

Підставою для прийняття цього наказу стали: самовільна відміна нею призначення завідуючої відділенням ОСОБА_3 щодо здійснення перев`язки післяопераційної рани у пацієнтки ОСОБА_4 , яка мала місце 09 червня 2018 року, та залишення посту у пологовому залі на 2-му поверсі під час чергування, яке мало місце 10 червня 2018 року.

Вважала звільнення незаконним, оскільки в якості порушення трудової дисципліни було визнано невиконання нею обов`язків, що виходили за межі її трудових обов`язків. Наполягала на тому, що накладення післяопераційної перев`язки не входить до її посадових обов`язків як лікаря акушера-гінеколога.

Враховуючи наведене та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд:

визнати незаконним та скасувати наказ Перинатального центру міста Києва

від 24 січня 2018 року № 28/к про оголошення їй догани;

визнати незаконним та скасувати наказ Перинатального центру міста Києва

від 25 червня 2018 року № 216/к про звільнення її з посади лікаря акушера-гінеколога;

поновити її на посаді лікаря акушера-гінеколога Перинатального центру міста Києва або на рівнозначній посаді;

стягнути з Перинатального центру міста Києва на її користь 10 000,00 грн компенсації моральної шкоди;

стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні;

стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 50 906,60 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 травня 2019 року було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Перинатального центру м. Києва про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції,02 серпня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Хомік Олена Володимирівна подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що судом першої інстанції не були встановлені дійсні обставини справи, розгляд справи було проведено поверхнево, без отримання належних доказів, без надання оцінки наявних обставин та письмових доказів.

Зазначає, що 24 січня 2018 року відповідачем був прийнятий наказ № 28/к, згідно якого позивачці оголошено догану, підставою для якої стала скарга ОСОБА_2 від 27.12.2017 року.

Вказує, що позивачкою були надані пояснення за вказаною скаргою пацієнтки ОСОБА_2 , в яких вона зазначала, що хвора була в неадекватному стані та довела її до серцевого нападу - на що не було звернуто уваги, але не зважаючи на це, позивачка намагалася допомогти хворій.

У кінці червня 2018 рок ОСОБА_1 отримала повідомлення профспілкового комітету щодо розгляду подання відповідача про її звільнення.

22.06.2018 року представник ОСОБА_1 звернулась із заявою до головного лікаря Перинатального центру м. Києва, а також до голови Профспілкового комітету Перинатального центру м. Києва, проте того ж дня профспілковий комітет на своєму засіданні без встановлення належних обставин надав згоду на звільнення ОСОБА_1 .

Наказом Перинатального центру міста Києва від 25 червня 2018 року № 216/к ОСОБА_1 було звільнено з роботи за систематичне невиконання трудових обов`язків на підставі пункту 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) (за наявності згоди профспілкового комітету).

Вважає, що вказані в наказі підстави звільнення ОСОБА_1 надумані та формальні, оскільки допустимими та належними доказами не підтверджені, а своїми діями позивачка нікому ніякої шкоди не завдала.

Зазначає, що компенсація за затримку розрахунку при звільненні відповідачем була сплачена на користь позивачки лише після початку судового розгляду вказаної справи. Сплата вказаної компенсації здійснена відповідачем не за весь період затримки розрахунку при звільненні, так як розрахунок компенсації здійснений відповідачем з 01.07.2018 року, а звільнення позивачки відбулось 25.06.2018 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Хомік Олени Володимирівни залишено без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 травня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 24 березня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Хомік Оленою Володимирівною , задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року у частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано.

Передано справу № 752/15278/18 у частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненніна на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року у частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани змінено в мотивувальній частині, викладено її у редакції цієї постанови.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року у частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди залишено без змін.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, про день та час слухання справи судом повідомлялась у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомила, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у її відсутності.

Представники відповідача Перинатального центру м. Києва Костюкова Наталія Миколаївна та Худенко Алла Яківна проти доводів апеляційної скарги заперечували, зазначили, що відповідачем при здійсненні розрахунку з позивачкою при звільненні не було виплачено їй компенсацію за 14 днів невикористаної відпустки у розмірі 3037,58 грн. В подальшому, 30.11.2018 року позивачці було виплачено вказану компенсацію та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.07.2018 року по 29.11.2018 року. За період з 26.06.2018 року по 30.06.218 року середній заробіток за час затримки розрахунку не виплачувався. До суд апеляційної інстанції представником відповідача був наданий уточнений розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 червня 1990 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду лікаря акушера-гінеколога Медичного об`єднання Московського району міста Києва.

30 квітня 1995 року ОСОБА_1 переведена в пологовий будинок № 7 міста Києва у зв`язку з реорганізацією, а 01 травня 1995 року вона зарахована лікарем акушером-гінекологом оперативної гінекології Клінічного пологового будинку № 7.

10 лютого 2012 року Головним управлінням охорони здоров`я Київської міської державної адміністрації було прийнято рішення щодо відкриття Перинатального центру міста Києва на базі Київського міського пологового будинку № 7.

Наказом головного лікаря Перинатального центру міста Києва від 24 січня 2018 року № 28/к ОСОБА_1 оголошено догану у зв`язку з неналежним наданням нею медичної допомоги пацієнтці ОСОБА_2 , яке мало місце04 жовтня 2017 року, а саме: грубе поводження з пацієнткою, порушення медичної етики та деонтології, що призвело до її відмови в отриманні медичної допомоги у Перинатальному центрі міста Києва.

Відповідно до наказу головного лікаря Перинатального центру міста Києва від 25 червня 2018 року №216/к ОСОБА_1 звільнено із займаної нею посади лікаря акушера-гінеколога Перинатального центру міста Києва на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором.

Підставою для звільнення ОСОБА_1 стали: звернення пацієнтки ОСОБА_4 від 13 червня 2018 року, доповідні чергових акушерок ОСОБА_8 від 09 червня 2018 року та ОСОБА_9 від 10 червня2018 року, акт про відмову ОСОБА_1 надати пояснення та повідомлення профспілкового комітету Перинатального центру міста Києва від 22 червня2018 року про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 .

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 до Перинатального центру м. Києва в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції посилався на те, що відповідачем вже було донараховано та виплачено позивачці компенсацію у зв`язку з затримкою розрахунку при її звільненні у розмірі 33 609 грн. 60 коп. без виключення сум відрахування на податки.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З наданих суду представником відповідача та досліджених в судовому засіданні доказів, а саме: розрахунку компенсації за 14 календарних днів невикористаної відпустки ОСОБА_1 та довідки щодо компенсаційних нарахувань ОСОБА_1 за листопад 2018 року вбачається, що при звільненні ОСОБА_1 не було нараховано та не виплачено відповідачем компенсацію за 14 днів невикористаної відпустки в сумі 3037,58 грн.

З наданих представником відповідача доказів вбачається, що 29 листопада 2018 року відповідач направив платіжне доручення №1969 до Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві для перерахування Печерській філії ПАТ КБ "Приватбанку" заробітної плати за 2 половину листопада 2018 року у сумі 1588901,30 грн., в яку була включена виплата позивачці у розмірі 29 558,06 грн. після виключення сум відрахування на податків. Позивачці було нараховано 36718,09 грн., з них: 3037,58 грн. компенсації за 14 днів невикористаної відпустки, 70,91 грн. - індексації компенсації невикористаної відпустки та 33609,60 грн. - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в частині виплати компенсації за 14 днів невикористаної відпустки) (без виключення сум відрахування на податки).

Після відрахування від нарахованої суми 36718,09 грн. ПДФО у розмірі 18% та військового збору у розмірі 1,5 %, позивачці було виплачено 29558,06 грн. 30 листопада 2018 року відбулося зарахування 29558,06 грн. (з виключенням сум відрахування на податки) на картковий рахунок позивачки.

Відповідачем було нараховано позивачці 33 609 грн. 60 коп. компенсації за невчасно проведений розрахунок при звільненні за період з 01.07.2018 року по 29.11.2018 року, що складає 108 робочих днів, проте, ОСОБА_1 була звільнена 25 червня 2018 року, а отже їй не було виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період із 26 червня 2018 року по 30 червня 2018 року.

Відповідно до абз. 3 п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 ( 100-95-п ).

Згідно абзацу 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Оскільки звільнення позивачки відбулось 25 червня 2018 року, то при обчисленні середньомісячної заробітної плати необхідно виходити з виплат за квітень та травень 2018 року.

З наданої відповідачем довідки про заробітну плату ОСОБА_1 від 27.06.2018 року № 40 та розрахункових листів за квітень та травень 2018 року вбачається, що в квітні 2018 року ОСОБА_1 було відпрацьовано 20 робочих днів, нарахована заробітна плата становить 9 761 грн. 26 коп., з огляду на те, що у нараховану суму заробітної плати було включено виплату за відпустку у розмірі 3 081 грн. 68 коп., то до розрахунку включається заробітна плата в сумі 6 679 грн. 58 коп. У травні 2018 року позивачкою було відпрацьовано 10 робочих днів та нарахована заробітна плата становить 3 123 грн. 52 коп. Всього за два місяці було відпрацьовано 30 робочих днів, загальна сума нарахованої заробітної плати становить 12 884 грн. 78 коп., а заробітна плата що включається до розрахунку становить 9 803 грн. 10 коп. Отже, середньоденна заробітна плата становить 326 грн. 77 коп. із розрахунку 9 803 грн. 10 коп. : 30 відпрацьованих днів = 326 грн. 77 коп.

Період, за який позивачці підлягає виплаті середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить з 26 червня 2018 року по 29 листопада 2018 року. Кількість робочих днів за час затримки розрахунку при звільненні становить: 112 робочих днів.

Отже середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 червня 2018 року по 29 листопада 2018 року становить 36 598 грн. 24 коп. ( 326 грн. 77 коп. * 112 робочих днів).

Станом на 29 листопада 2018 року відповідачем було нараховано позивачці 33 609 грн. 60 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.07.2018 року по 29.11.2018 року з розрахунку середньоденної заробітної плати в сумі 311,20 грн. та виплачено вказану компенсацію з відрахування з цієї суми податків і обов`язкових платежів .

Отже відповідачем не було сплачено позивачці середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 червня по 30 червня 2018 року та невірно було обчислено середньоденний заробіток, а тому відповідачем не виплачено позивачці середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 2988, 64, виходячи із розрахунку: 36 598 грн. 24 коп. (середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 червня 2018 року по 29 листопада 2018 року) - 33 609 грн. 60 коп. (фактично нарахована) = 2 988 грн. 64 коп.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованість доводів апеляційної скарги позивачки в частині неправильності та неповноти здійсненого відповідачем розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягав виплаті відповідачем на її користь, про неправильність висновку суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та про наявність підстав для часткового задоволення вказаних вимог в сумі 2 988 грн. 64 коп.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_1 адвоката Хомік Олени Володимирівни підлягає частковому задоволенню, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 травня 2019 року в частині відмови у задоволені позову ОСОБА_1 до Перинатального центру міста Києва про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення вказаних позовних вимог та стягнення з Перинатального центру м. Києва на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 2 988 грн. 64 коп., із подальшим вирахуванням з цієї суми податків та обов`язкових платежів.

Керуючись статями 47, 116, 117, КЗпП України, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Хомік Олени Володимирівни задовольнити частково.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 травня 2019 року в частині відмови у задоволені позову ОСОБА_1 до Перинатального центру міста Києва про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні- скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Перинатального центру міста Києва про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Перинатального центру м. Києва () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 2 988 грн. 64 коп. ( з вирахуванням з цієї суми податків та обов`язкових платежів).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 31 травня 2021 року.

Головуючий: Судді: