Справа №705/5036/21
2-з/705/88/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Єщенко О.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Уманської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення Уманської міської ради, встановлення порядку користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

16.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із заявою про забезпечення позову, поданою разом із позовною заявою, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,0575 га (кадастровий номер :05:001:0872) за адресою: АДРЕСА_1 , безоплатно передану у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (присадибна ділянка), та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної земельної ділянки.

Заявник у своїй заяві зазначив, що він звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Уманської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення Уманської міської ради, встановлення порядку користування земельною ділянкою в зв`язку з тим, що 27.07.2021 йому стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 продає належну йому 1/3 частину будинку та земельної ділянки, оскільки покупці запросили його до нотаріуса для підписання згоди на відчуження частини будинку. З розмови йому стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 приватизував без його відома і згоди земельну ділянку розміром 0,0575 га по АДРЕСА_1 згідно з рішенням Уманської міської ради від 19.05.2021 № 15/14/8. Він вважає, що відповідач самовільно, без його згоди, зайняв частину земельної ділянки площею 188,3 кв. м., яка знаходиться у його користуванні, внаслідок чого під час приватизації земельної ділянки ОСОБА_2 отримав у власність земельну ділянку більшої площі, ніж та, що перебувала у його користуванні. Виходячи з вищевикладеного, рішення міської ради від 19.05.2021 № 15/14/8 є незаконним у частині виділення ОСОБА_2 0,0575 га земельної ділянки по АДРЕСА_1 у власність, оскільки у порушення земельного законодавства в акті погодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 серед списку суміжних користувачів його прізвище не вказано, що підтверджує неправомірні дії ОСОБА_2 , направлені на заволодіння всупереч діючого законодавства частиною земельної ділянки, на яку він не має права, узгодження меж з ним не проводилось, кадастрова зйомка проводилась у його відсутність, межі виділеної земельної ділянки не встановлювались. Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2 намагається продати незаконно приватизовану ним земельну ділянку, вважає що лише накладення арешту на майно відповідача може реально забезпечити виконання рішення суду у даній справі.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, вивчивши матеріали справи, заяви про забезпечення позову, вважає, що вона обґрунтована та її належить задовольнити частково.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За правилами ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно; забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Під час розгляду справи за вказаною заявою суд керується тим, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, за змістом п. 43 рішення від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд, враховуючи обставини справи, вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає до задоволення частково, оскільки як вбачається з матеріалів позовної заяви, згоди між сторонами не досягнуто, і відповідач ОСОБА_2 дійсно може до ухвалення судом рішення вчинити дії щодо передачі земельної ділянки (або її частини) третім особам у власність чи в оренду, а тому у суду є всі підстави вважати, що незабезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Водночас суд доходить висновку про необхідність відмови у забезпеченні позову шляхом заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної земельної ділянки, оскільки не конкретизовано, яким особам і які дії необхідно заборонити. Також слід зазначити, що саме по собі накладення арешту на земельну ділянку повною мірою забезпечить неможливість її відчуження, зміну цільового призначення тощо.

Суд вважає, що зустрічне забезпечення у даній справі не підлягає застосуванню.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 11, 149-153, 259, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0575 га (кадастровий номер :05:001:0872) за адресою: АДРЕСА_1 , безоплатно передану у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (присадибна ділянка).

В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.І. Єщенко