Єдиний унікальний номер: 379/67/21
Провадження № 2/379/306/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

13 квітня 2021 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Гопкало О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тараща в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Київської області Горай Олег Станіславович про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

19.01.2021 позивач звернулася до Таращанського районного суду Київської області із даним позовом та просить визнати кредитний договір № , який укладений 07.11.2019 з ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» недійсним, визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 90842, виданий 31.10.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» заборгованості в розмірі 19133,12 та стягнути на її користь всі судові витрати.

В обґрунтування позову зазначає, що 13 січня 2021 року на її домашню адресу надійшла постанова про арешт коштів боржника в рамках виконання виконавчого провадження за № ВП 63999922, яка винесена 28.12.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим Павлом Володимировичем. З тексту постанови їй стало відомо, що 31.10.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Київської області Горай Олегом Станіславовичем був вчинений виконавчий напис № 90842 згідно якого, з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» стягнено кредитні кошти в розмірі 19133,12 грн, згідно кредитного договору № від 07.11.2019. Вказаний виконавчий напис набрав законної сили 31.10.2020, з моменту його реєстрації в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. Даною постановою було заблоковано її банківську картку для отримання соціальних виплат.

Вважає вказаний виконавчий напис незаконним та необґрунтованим, так як вчиняючи напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Крім того, позивач жодних повідомлень про існування будь-якої заборгованості не отримував ні від відповідача, ні від будь-кого іншого, та будь якого підтвердження про отримання повідомлення в поданих нотаріусу документах бути не може.

Оскільки жодного кредитного договору вона не укладала, а укладенням його в односторонньому порядку без її участі відповідачем порушено її права як споживача, вважаючи дії приватного нотаріуса у вчиненні виконавчого напису на підставі такого договору - неправомірними, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належно. Від останнього на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позов підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення суду - не заперечує.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Правом подати до суду відзив не скористався.

Треті особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належно, про причини неявки до суду не повідомили. Правом подати пояснення щодо позову не скористалися.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин, або без повідомлення причин неявки.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Враховуючи позицію позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Розглянувши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 31.10.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було вчинено нотаріальну дію - виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 90842 про стягнення з позивачки на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № від 07.11.2019, за період з 21.12.2019 по 12.10.2020 в розмірі 18233,12 грн та понесеної ним плати за вчинення виконавчого напису нотаріусом в розмірі 900,00 грн, всього в розмірі - 19133,12 грн.

З приводу примусового виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса, 28.12.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В., в межах ВП №63999922 було винесено постанову про арешт коштів боржника.

При цьому, суд звертає увагу, що зареєстрованим місцем проживання позивачки є с. Плоске Білоцерківського району Київської області, а тому згідно з ч.2 ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі документи приймає до виконання приватний виконавець за місцем проживання боржника.

Так, даною постановою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках в банках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 , позивачці по справі, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, мінімальних витрат виконавчого провадження, штрафів - 21274,53 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням приватного виконавця та маючи сумніви у їх законності та правомірності позивачка зверталася 15.01.2021 до нього з вимогою про скасування арешту коштів, а саме розблокувати банківську картку для виплати соціальної допомоги, яка відкрита в АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Позивачці, до отримання зазначеної постанови приватного виконавця, не було відомо ні про існування кредитного договору № від 07.11.2019, укладеного з відповідачем, ні про винесення виконавчого напису нотаріусом, а ні про відкриття виконавчого провадження з приводу виконання того ж таки напису нотаріуса.

Жодних повідомлень про існування будь-якої заборгованості вона раніше не отримувала ні від відповідача, ні від будь-кого іншого. Позивачка, вважає вказаний виконавчий напис незаконним та необґрунтованим, так як вчиняючи напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, а тому й будь якого підтвердження про отримання повідомлення в поданих нотаріусу документах бути не може.

Оскільки кредитного договору вона не укладала з відповідачем, вважаючи дії приватного нотаріуса у вчиненні виконавчого напису на підставі неіснуючого договору та відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження не за її місцем проживання - неправомірними, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Відповідно до п.1 ч.2,ч.6 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно із ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, правочин завжди дійсний, але він може бути дійсним умовно. Заінтересована особа може його оспорити, і тоді він втратить силу за рішенням суду.

Крім того, за змістом статей 11,18 Закону України "Про захист прав споживачів", у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз зазначених вище норм свідчить, про не укладення між сторонами у справі кредитного договору у передбачених законом порядку та формі, а тому і стверджувати про виникнення між ними кредитних відносин теж не можна.

Аналогічних висновків дійшов ВС у справі №364/737/17 провадження №61-2022св18 у постанові від 14.06.2018.

В судовому засіданні не було встановлено факту укладення між позивачкою та відповідачем кредитного договору. Волевиявлення останньої на укладення кредитного договору з погодженням усіх його істотних умов - не було, а відповідачем та третіми особами такі доводи позивачки не були спростовані. Відповідач не скористався правом подати до суду відзив. Треті особи правом подати пояснення щодо позову також не скористалися.

Крім того, відповідно до п.19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в пункті 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань.

Відповідно до п.п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Так, відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису.

Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Натомість, позивачці не було надано право на висловлення заперечень щодо заборгованості за кредитним договором. Останню не було повідомлено про звернення відповідача до приватного нотаріуса за винесенням виконавчого напису, що позбавило позивачку на висловлення своєї незгоди з письмовою його вимогою чи повідомлення про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису, оскільки не може свідчити про його безспірність, що є порушенням вимог ч.1 ст.88 ЗУ «Про нотаріат», п.2.3 глави 16 Порядку.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статтей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом України у Постанові від 23.01.2018 року у справі № 310/9293/15, яка в силу Закону є обов`язковою до застосування в цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, подану нотаріусу заборгованість позивачки перед відповідачем не можна вважати безспірною, позивачка не погоджується із законною підставою її виникнення та існування, з її розміром та складовими, що вже є окремою і достатньою підставою для визнання вказаного напису таким, що не підлягає до виконання.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Ні відповідачем, ні третьою особою в спростування доводів позивача суду доказів не надано.

Таким чином, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився про відсутність на час пред`явлення вимоги спору, чим порушив п. 2.3 пункту 2, пункту 3 глави 16 розділу II Порядку, ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», отже виконавчий напис нотаріуса має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимістьі достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Окрім того, оскільки, ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 24.02.2021 було вжито заходи забезпечення даного позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 31.10.2020 приватним нотаріусомЖитомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, зареєстрованого в реєстрі за № 90842, керуючись ч. 7 ст. 158 ЦПК України, а саме в зв`язку з ухваленням судом рішення про задоволення позову, вжиті судом заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Позивач на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору за подання позову, пов`язаного з порушенням його прав.

Ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Приймаючи до уваги вимоги ст.ст. 133,141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», та враховуючи те, що позивачем заявлені дві вимоги немайнового характеру, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1816,00 грн. (908,00 грн + 908,00 грн).

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 4, 5, 12, 13, 19, 81, 89, 158, 206, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати кредитний договір № , який укладений 07.11.2019 з ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» - недійсним.

Визнати виконавчий напис, вчинений 31.10.2020 приватним нотаріусомЖитомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, зареєстрований в реєстрі за № 90842, яким стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», , заборгованості на загальну суму 19133,12 грн, таким, що не підлягає виконанню.

Заходи забезпечення позову- зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 31.10.2020 приватним нотаріусомЖитомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, зареєстрованого в реєстрі за № 90842, застосовані за ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 24.02.2021 року у справі за № 379/67/21 номер провадження 2-з/379/1/21, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання законної сили рішенням по справі № 379/67/20.

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», судовий збір на користь держави в сумі 1816,00 грн (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень 00 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», , місцезнаходження: 01014, м. Київ, вул. Сім`ї Прахових, 50Б.

Головуючий:В. І. Зінкін