Справа № 161/5198/20 Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М.
Провадження № 22-ц/802/21/21 Категорія: 68 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Ковалько О. М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 серпня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Покликалась на те, що вони разом з відповідачем ОСОБА_3 з 20 травня 1995 року по 27 березня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області.

Крім того вказувала, що під час спільного проживання у шлюбі ними була придбана квартира АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на відповідача 12 вересня 2008 року у КП «ВБТІ».

Вважаючи спірну квартиру, яка не підлягає поділу, їх спільною з ОСОБА_3 сумісною власністю, позивач просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку цієї квартири та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Особа, яка не брала участі у справі, ТзОВ «Кредитні ініціативи», вважаючи свої права як іпотекодержателя квартири, що є предметом даного спору порушеними, а дії сторін спору щодо необхідності розподілу їх спільного майна недобросовісними, вчиненими з метою уникнення виконання грошового зобов`язання за кредитним правочином, що забезпечений цим нерухомим майном, подала апеляційну скаргу, в якій просила вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що оскаржуване рішення про поділ між сторонами спору іпотечного майна квартири, створює інший об`єкт нерухомого майна вільний від обтяження іпотекою і це порушує права іпотекодержателя цього майна щодо забезпечення кредитних зобов`язань сторін спору перед товариством.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення суду законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з таких підстав.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що спірне майно набуте сторонами спору у власність під час перебування їх у зареєстрованому шлюбі, а отже є їх спільною сумісною власністю із рівними частками. Також суд вважав, що оскільки реальний поділ кватири є неможливий, то є всі підстави для визнання права власності за позивачем на 1/2 її частки.

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду не можна.

Встановлено, що з 20 травня 1995 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2017 року (а.с. 11, 20).

За час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 09 вересня 2008 року було придбано квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 12-18).

Крім того встановлено, що для купівлі зазначеної квартири відповідачем ОСОБА_3 у ВАТ «Сведбанк» 09 вересня 2008 року було взято цільовий кредит на суму 30000 доларів США із терміном повернення 09 вересня 2036 року. Вказана кварира була передана в іпотеку ВАТ «Сведбанк» на підставі договору іпотеки від 19 вересня 2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та банком. Позивач ОСОБА_1 давала свою згоду своєму чоловікові ОСОБА_3 на отримання кредиту для придбання квартири і її передачі в іпотеку ВАТ «Сведбанк».

Також, з наявних в матеріалах справи письмових доказів слідує, що оскільки ОСОБА_3 кредитне зобов`язання не виконав, то рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області з нього на користь ПАТ «Сведбанк» стягнуто 34895,04 доларів США боргу та цим же судом 19 лютого 2013 року видано виконавчий лист, на підставі якого 25 лютого 2013 року державним виконавцем Першого відділу ДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області відкрито виконавче провадження.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та Факторинговою компанією «Вектор-Плюс» укладено договір факторингу, за яким банк відступив своє право вимоги заборгованості по кредитних договорах, в тому числі по зазначених вище кредитному та іпотечному договорами укладеними з відповідачем ОСОБА_3 . В той же день на підставі укладеного між ТОВ «ФК «Вектор-Плюс»» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» договору про відступлення прав вимоги, ТзОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора та іпотекодержателя за кредитним та іпотечним договорами, укладеними між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 09 вересня 2008 року. Відповідне повідомлення про відступлення прав вимоги 14 грудня 2012 року надсилалось для відому заставодавцеві ОСОБА_3 .

Відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у статтях 63, 65 СК України.

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Згідно зі ст.12 ЗУ «Про іпотеку» в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 липня 2019 року у справі № 522/3901/16-ц (провадження № 61-20786св18) зроблено висновок про те, що ухвалення рішення, яке стосується іпотечного майна, у будь-якому випадку стосується прав та обов`язків іпотекодержателя, оскільки безумовно впливає на можливість виконання уже ухваленого на користь іпотекодержателя рішення про стягнення з позичальника кредитної заборгованості та впливає на можливість банку звернути стягнення на іпотечне майно. У випадку визнання права власності на предмет іпотеки за одним із подружжя до нового набувача не переходить право власності на предмет іпотеки після укладення договору іпотеки, оскільки вважається, що така особа набула право на майно в період первинного придбання майна.

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією з основних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18) зазначено, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу і накладено арешт на майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Отже, наведені норми матеріального права та встановлені обставини справи дають підстави вважати, що здійснення поділу майна між подружжям ОСОБА_1 і ОСОБА_3 шляхом визання за позивачем ОСОБА_1 права власності на 1/2 частки квартири, яка перебуває в іпотеці, при наявності невиконаного рішення суду про стягнення боргу за кредитним договором укладеним з ОСОБА_3 порушує майнові права кредитодавця і іпотекодержателя, яким є ТзОВ «Кредитні ініціативи» та унеможливлює звернення стягнення на майно боржника, а саме на спірну квартиру.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення прийняте судом першої інстанції без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому в силу вимог п.1 та 4 ч.1, ч.2 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

У зв`язку із наявністю підстав для задоволення апеляційної скарги та згідно ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Кредитні ініціативи» підлягають стягненню понесені останнім та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4251 грн.

Керуючись ст.ст.141, 259, 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 серпня 2020 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» 4251 (чотири тисячі двісті п`ятдесят одну) грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Постанова набрала законної сили 12 січня 2021 року

Помічник судді М. А. Шпарага

Дата засвідчення копії 22 січня 2021 року