Дата документу 22.11.2021 Справа № 333/4837/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 333/4837/20 Головуючий у 1 інстанції: Тучков С.С.
№ 22-ц/807/2965/21 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ

В вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017 року, передбачено, що відтепер обрання форми стягнення аліментів прерогатива отримувача аліментів, тобто за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів на підставі ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України. Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Також вищезазначеним законом передбачено, що саме стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів. Платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Відповідач працює моряком далекого плавання на судах іноземних судновласників. Станом на сьогодні, позивачу достеменно відомо, що ОСОБА_2 займає посаду капітан далекого плавання. Згідно з контрактом відповідача з іноземним судновласником від 21.12.2018 року, останній був працевлаштований на судні, яке зареєстроване під прапором ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Його заробітна плата на період 2018-2019 р.р. за вказаним контрактом становила 6992,00 доларів США на місяць, при цьому вказаний контракт відповідач відпрацював на посаді «Chiefofficer», тобто «Старший помічник капітана», а станом на сьогодні він вже є капітаном. Як вбачається з веб-порталу «Вісник крюінга», заробітна плата капітана на суднах типу «контейнеровоз» щомісячно складає 9200,00 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України станом на 01.09.2020 року складає 253568,56 грн. (9200 х 27,5618). В середньому, відповідач працює близько 6 місяців на рік, а тому середньорічний заробіток відповідача, відповідно до вищезазначених відомостей, складає близько 1521411,36 грн. (253568,56 х 6 місяців). Виходячи з вищенаведеного, середньомісячний заробіток відповідача складає 126784,28 грн. (1521411,36 грн. / 12 місяців). Узагальнюючи вищезазначене, позивач вважає, що ОСОБА_2 має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 31700,00 грн. (126784,28 грн. / 4). У зв`язку з викладеним, позивач бажає скористатись своїм правом та ініціювати зміну способу стягнення аліментів з 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, які були присуджені заочним рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 06.04.2017 року у справі №333/629/17, на тверду грошову суму у розмірі 31700,00 гривень щомісячно, що фактично складає 1/4 частину від середньомісячного заробітку відповідача.

Посилаючись на вищезазначене просила суд, змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 згідно з заочним рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 06.04.2017 року у справі №333/629/17 на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, стягнувши з ОСОБА_2 на її користь аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі в розмірі 31700,00 гривень щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі адвоката Чумаченко С.О.подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, виходячи з того, що: - закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатись такою можливістю; - хибним є твердження суду про те, що належало доводити передусім наявність у платника відповідного доходу як підставу для задоволення вимоги, для визначення розміру аліментів. Так само, зважаючи на пред`явлення позову з метою збільшення розміру стягуваних аліментів, належало доводити й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивача. У відзиві зазначає, що сума, яку просить позивач, а саме 31700 грн. є невиправданою у порівнянні з нерегулярним доходом відповідача, і до того ж розрахунки, які були наданні з боку ОСОБА_1 є необґрунтованими та не достовірними, адже на момент розгляду справи нічим не підтверджуються. Також апелянт ОСОБА_1 на думку відповідача, повинна була довести яким чином змінилось її матеріальне становище, у зв`язку з чим вона просить змінити спосіб стягнення аліментів. Тому вважає, що апеляційна скарга безпідставна, не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 06.04.2017 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.02.2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9-11). Дитина проживає разом з матір`ю, що не заперечувалося сторонами під час розгляду справи. Відповідно до інформації від 17.09.2020 року, наданої Інспекцією з питань підготовки та дипломування моряків, 13.06.2014 року капітаном Херсонського морського порту ОСОБА_2 видано диплом №11303/2014/11 на звання Капітана далекого плавання, який має статус «Дійсний». 07.05.2019 року ОСОБА_2 підтверджено кваліфікацію Капітана далекого плавання, термін дії підтвердження до 07.05.2024 року (а.с.61-95). На підставі інформації від 04.11.2020 року, наданої ТОВ «Марлоу Навігейшн Україна», ОСОБА_2 був працевлаштований на т/х «CONMAR MOON» у такі періоди: з 27.11.2019 року по 18.06.2020 року, з 19.06.2020 року по 03.08.2020 року. ТОВ «Марлоу Навігейшн Україна» не є судновласником, а надає тільки посередницькі послуги з працевлаштування моряків, а тому не має інформації про фактичні доходи моряка (а.с.122-124). Згідно з інформацією від 03.02.2021 року, наданою Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, ОСОБА_2 останні рази перетинав державний кордон України: 27.11.2019 року виїзд, 03.08.2020 року в`їзд, 01.12.2020 року виїзд, 07.12.2020 року в`їзд (а.с.176).

Дослідивши матеріали справи і надані сторонами докази та обґрунтування, суд дійшов висновку, що саме зміну (збільшення) розміру раніше стягнутих аліментів через зміну способу їх стягнення мала на увазі ОСОБА_1 , пред`являючи позов, що розглядається. Підставами позову слугували обставини, які, на думку позивача, тягнуть через зміну способу стягнення аліментів із ОСОБА_2 (з частки від доходу на тверду грошову суму) збільшення розміру аліментів, відповідна мета позову обумовлювалася цими підставами. При цьому позивач не довела суду, що тверда грошова сума в розмірі 31700,00 гривень дорівнює 1/4 частині від усіх видів заробітку (доходу), яка стягнута з ОСОБА_2 на її користь як аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_5 за рішенням суду. Окремої вимоги про збільшення розміру аліментів позивач не заявляла і відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України не обґрунтовувала.

Право стягувача аліментів на пред`явлення вимоги про зміну способу стягнення аліментів і збільшення розміру аліментів унаслідок такої зміни не заперечується як таке. Зазначене, втім, не звільняє позивача від обов`язку діяти у межах, наданих йому актами цивільного законодавства, від обов`язку належного обґрунтування та доказування позову, зокрема, підстав і умов, необхідних як для зміни способу стягнення аліментів, так і для збільшення їх розміру, яке не може ґрунтуватися на припущеннях, своїми цивільними і процесуальними правами позивач розпоряджається, а право на судовий захист і обов`язок доказування позову здійснює на власний розсуд (ч. 1 ст. 12, ст.ст. 13, 14, ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81 ЦПК України).

Позивач не обґрунтувала свої доводи щодо зміни (збільшення) розміру раніше стягнутих аліментів через зміну способу їх стягнення, ґрунтувала свої твердження на недопустимих у доказуванні припущеннях. Сама по собі зміна законодавства, на яку посилається позивач, не є єдиною і достатньою підставою для задоволення пред`явлених вимог.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтями 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною другою статті 182 СК України у редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).

В апеляційній скарзі позивач посилалася на те, що значний розмір доходу, який отримує відповідач, надає можливість сплачувати на утримання дитини визначену нею тверду грошову суму 31700 гр щомісячно.

Разом з тим, судова колегія враховує, щопосилання позивачки на те, що відповідач працездатний, отримує заробітну плату у великому розмірі, не є безумовною підставою для стягнення на утримання дитини грошової суми, яка кількаразово перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

За положеннями ст.182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями цієї є норми, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів та стягнення аліментів у розмірі 31700 гр. щомісячно, позивач не зазначила жодних підстав, які свідчили б про потреби дитини у такому розмірі утримання, тим більше з урахуванням того, що обов`язок по утриманню дитини має на лише батько, а й мати.

Фактично доводи позивачки зводяться до того, що значний розмір доходу батька, його майновий стан, зумовлюють стягнення аліментів у великому розмірі та жодним чином не доводять необхідність зміни способу стягнення аліментів.

Судова колегія враховує, що доходи на утримання дитини не можуть визначатися автоматично з огляду лише на розмір доходів батька, а мають перш за все відповідати потребам дитини, та вимогам розумності та справедливості.

Стягнення аліментів у розмірі 31 700 гр. більш ніж у 12 разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Жодними доказами позивач не довела потреби дитини, які свідчили б про необхідність таких значних щомісячних витрат, як і не довела що стягнення аліментів у частці від доходів відповідача не забезпечує дотримання прав та інтересів дитини, або є недостатнім для її гармонійного розвитку.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2021 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2021 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков