ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 653/2818/20 Головуючий в І інстанції: Берлімова Ю.Г.
Номер провадження: №22-ц/819/212/21 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Бездрабко В.О.,

Орловської Н.В.,

секретар Давиденко І.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 11 листопада 2020 року, у складі судді Берлімової Ю.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Генічеської міської ради Херсонської області про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

09 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просиластягнути з відповідача на свою користь у якості відшкодування моральної шкоди 23615,00грн.

Свої позовні вимоги, позивачка, пославшись зокрема на ст.ст.23, 1167, 1173, 1174, Законом України "Про доступ до публічної інформації", обґрунтувала наступним.

Вона зверталась до відповідача з запитом про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Генічеськ вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Однак, відповіді на нього відповідачем надано не було.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Генічеської міської ради щодо ненадання відповіді за запитом ОСОБА_1 від 06 квітня 2020 року та щодо недотримання встановленого законом 5-денного строку надання інформації на вказаний запит, а також зобов`язано Виконавчий комітет Генічеської міської ради розглянути запит та надати на нього відповідь.

Позивач зазначає, що протиправними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка полягає у поганому самопочутті, пригніченому настрої, стані постійної психоемоційної напруги, що зумовлено порушенням її прав з боку суб`єкта владних повноважень. Оскільки їй притаманне особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, то нехтування її правами призвело до сильного психологічного дискомфорту, емоційного хвилювання, що порушило стан душевної рівноваги та самопочуття, що також підсилювалось тим, що вона являється інвалідом ІІ групи.

Спричинену моральну шкоду оцінює у розмірі 23615,00грн (з квітня 2020 року по серпень 2020 року, а саме 5 місяців, що помножені на мінімальну заробітну плату для працездатних осію), яку й просить стягнути з відповідача на свою користь.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідь позивачці була надана, проте відправлена простим письмом. Вважає, що розмір моральної шкоди не доведений.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 11 листопада 2020 року позов був частково задоволений, з відповідача на користь позивачки було стягнуто в якості відшкодування моральної шкоди 1000,00грн. Також з відповідача на користь держави було стягнуто судовий збір в розмірі 840,80грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду змінити й ухвалити нове рішення. яким позовні вимоги задовольнити. При цьому послалася на неповне з`ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема зазначила, що судом було залишено поза увагою практику Європейського Суду з прав людини, зокрема рішення у справі "Недайборщ проти Російської Федерації", у п.37 якого вказано, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає те, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Також вказала, що суд не прийняв до уваги рішення судів першої інстанції в аналогічних справах та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.11.2017 року у справі № 459/2123/16-ц, в якій зроблено висновки про безумовне право громадян на підставі Закону України "Про звернення громадян" на отримання відповіді на своє звернення та про відповідальність за порушення цього Закону.

Також зазначив, що судом не було враховано всю сукупність характеру правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення її здібностей, позбавлення її можливості їх реалізації (права на отримання земельної ділянки), ступеня вини відповідача та інших обставин, які мають істотне значення, а саме, що вона є інвалідом ІІ групи та в силу законних сподівань на пільгу, визначену законодавством на першочергове отримання земельної ділянки, на реалізацію цього права і було подано відповідний запит.

Також, вказала, що поза увагою суду залишилось і те, що вона є інвалідом ІІ групи та за рівнем обмеження життєдіяльності має обмеження самообслуговування, обмеження здатності до спілкування та контролювати свою поведінку, що підтверджується висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №565 від 18.08.2020 року. Останнє перешкоджало їй як у подачі запиту на отримання інформації, так і у захисту своїх прав (підготовці позову тощо). Крім того, наявна інвалідність доводить, що їй доводилось докладати значних зусиль, як фізично, так і емоційно, що впливало на її настрій.

Також, зазначила, що судом не було враховано й те, що порушення її права на інформацію завдало їй душевних страждань, приниження честі та гідності. Їй, як позивачу притаманні особливе розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, а тому порушення відповідачем її вказаних прав призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самопочуття, емоційного хвилювання, порушення її стану душевної рівноваги, для відновлення якого їй доводилося докладати додаткові зусилля.

Крім того, вказала, що суд не прийняв до уваги положення Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", Конвенції про права осіб з інвалідністю, які передбачають створення належних умов для реалізації особою з інвалідністю прав нарівні з іншими громадянами, для ведення незалежного способу життя та доступу до інформації, зокрема забезпечення таких осіб інформацією, призначеної для широкої публіки, у доступних форматах і з використанням технологій, що враховують різні форми інвалідності, своєчасно і без додаткової плати.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач Виконавчий комітет Генічеської міської ради Херсонської області є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи 04060008.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року у справі № 520/5623/20, яке набрало законної сили 03 серпня 2020 року, за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Генічеської міської ради Генічеського району про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії суд вирішив:

--- адміністративний позов задовольнити частково;

--- визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Генічеської міської ради щодо ненадання публічної інформації за запитом ОСОБА_1 від 06.04.2020 року;

--- визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Генічеської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит ОСОБА_1 від 06.04.2020 року;

--- зобов`язати Виконавчий комітет Генічеської міської ради надати відповідь на запит ОСОБА_1 від 06.04.2020 року про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Генічеськ вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.

--- в іншій частині позовних вимог відмовити.

Вказане судове рішення наявне в ЄДРСР.

Зазначеним рішенням адміністративного суду встановлено, що 06 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Виконавчого комітету Генічеської міської ради із запитом про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Генічеськ вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд, проте відповіді на запит не отримала.

За результатами розгляду справи суд встановив порушення відповідачем вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Зокрема, суд зазначив таке: "за підсумком наведених норм Закону України "Про доступ до публічної інформації" вбачається, що розпорядник повинен надати відповідь на запит і ця відповідь повинна бути відправлена (або особисто вручена) запитувачеві не пізніше п`ятого робочого дня з дати отримання запиту. Під час розгляду заявленого спору судом не встановлено обставин, які б свідчили саме про відправлення (або вручення) листа №02-02-31-08 "Про розгляд запиту на інформацію" від 14.04.2020 року ОСОБА_1 . Вказаного висновку суд дійшов з огляду на те, що відповідачем не надано суду жодного доказу надіслання позивачу відповіді на її запит від 06.04.2020 засобами поштового зв`язку, а саме: квитанції, фіскального чеку відділення поштового зв`язку тощо. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 19 березня 2019 у справі №800/369/17, право особи на доступ до публічної інформації включає в себе не тільки право на отримання відповідної інформації, а й право на своєчасність її отримання. Крім того, Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2019 року у справі №303/5165/15 зазначено, що реєстрація відповіді на запит у системі документообігу розпорядника інформації не підтверджує факт надіслання або вручення цієї відповіді запитувачу. Суд вважає, що копія журналу реєстрації запитів на публічну інформацію Виконавчого комітету Генічеської міської ради з відміткою про направлення відповіді на запит позивача від 06.04.2020 року засобами поштового зв`язку 14.04.2020 року не може вважатись належним доказом підтвердження надання такої відповіді позивачу. Таким чином, суд приходить до висновку, що Виконавчий комітет Генічеської міської ради, не надавши відповідь на запит позивача від 06.04.2020 у встановлений Законом №2939-VI п`ятиденний строк, допустив бездіяльність, яка задля захисту порушених прав ОСОБА_1 на своєчасне отримання інформації підлягає визнанню протиправною".

Відповідно до Висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №565 від 18.08.2020 року ОСОБА_1 , 1972р.н., інвалід ІІ групи внаслідок психічного розладу потребує стороннього догляду. Висновок дійсний до 18.02.2021 року (а.с.20).

Згідно Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 24.10.2018 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності безтерміново (а.с.21-22).

Задовольняючи частково позов у цій справі, суд першої інстанції виходив, зокрема, з положень ст.56 Конституції України, ст.23, ч.1 ст.1167, ст.1173 ЦК України, виходив з того, що неправомірність бездіяльності відповідача встановлена рішенням суду від 03 липня 2020 року, а тому факт протиправних дій відповідача, виходячи зі змісту ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Також, виходив з того, що позивачкою доведено факт завданої їй відповідачем моральної шкоди внаслідок бездіяльності останнього щодо надання відповіді на її запит про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Генічеськ вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Також виходив з того, що ним враховано глибину фізичних та душевних страждань, а саме наявність негативних наслідків щодо поганого самопочуття, негативних емоцій, пригніченого стану, які досягли рівня страждань, негативні емоції, що виникли через порушення прав людини з боку суб`єкта владних повноважень, виходив з того, що, як вказує позивачка, моральна шкода полягає у поганому самопочутті, пригніченому настрої, необхідності докладати додаткових зусиль для підтримки продуктивності, що знизилась через емоційний дисбаланс, оскільки неправомірні дії відповідача завдавали її душевній організації переживання та страждання, так як їй притаманно почуття справедливості, що було порушено діями відповідача. Крім того, стягуючи моральну шкоду в розмірі 1000,00грн, суд виходив із конкретних обставин справи, характеру спірних правовідносин та тривалості моральних страждань позивачки, та вважав, що відшкодування моральних збитків повинно бути визначено у грошовому виразі в розмірі 1000,00грн, що є справедливим та співмірним, враховує інтереси держави, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільного інтересу. Вказаний же позивачкою розмір моральної шкоди в 23615,00грн на відшкодування моральної шкоди, на думку суду, не є доведеним та обґрунтованим і не є співмірним.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ч.1 ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше 5 робочих днів з дня отримання запиту.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог ст.25 Закону України "Про звернення громадян", ч.1 ст.31 Закону України "Про інформацію", ч.2 ст.24 Закону України "Про доступ до публічної інформації" при порушенні передбачених вказаними законами прав громадянина останній має право на відшкодування моральної шкоди (моральних збитків).

Апеляційний суд вважає, що у цій справі суд повно, всебічно дослідив обставини справи та дав належну оцінку зібраним доказам по справі, враховуючи рішення суду, яке набрало законної сили, яким встановлено факт протиправних дій відповідача щодо ненадання позивачці інформації на її інформаційний запит, прийшов до вірного висновку про те, що позивачці була спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях, негативних наслідках, негативних емоціях, пригніченому стані, які досягли рівня страждань, що виникли через порушення прав людини з боку суб`єкта владних повноважень. При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції врахував обставини, які мають суттєве значення, глибину фізичних та душевних страждань позивачки та дотримався вимог розумності і справедливості.

При вирішенні даної справи і визначенні моральної шкоди в 1000,00грн судом обґрунтовано враховано положення, зокрема, п.п.3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4. А саме те що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, встановивши зазначене, те, що відповідачем не надано доказів на спростування обставин, якими позивачка обґрунтовувала свій позов, та на підтвердження обставин, якими він заперечує позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позов.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду правильним, зроблений у відповідності до чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і є такі, що висновків суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання на неврахування судом практики Європейського Суду з прав людини, зокрема рішення у справі "Недайборщ проти Російської Федерації", рішення судів першої інстанції в аналогічних справах та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.11.2017 року у справі № 459/2123/16-ц,оскільки судом у повній мірі при ухваленні оскаржуваного рішення було враховано і положення національного законодавства, і практику Європейського Суду з прав людини. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. А тому суд не може враховувати вказані судові рішення судів першої інстанції та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Також слід відхилити й посилання скаржника на неврахування судом характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, приниження її честі та гідності, того, що вона є інвалідом ІІ групи та за рівнем обмеження життєдіяльності, а також неврахування положення Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", Конвенції про права осіб з інвалідністю. При цьому апеляційний суд враховує те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції врахував обставини, які мають суттєве значення, глибину фізичних та душевних страждань позивачки та дотримався вимог розумності і справедливості.

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 11 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 18 січня 2021 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.О. Бездрабко

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська