Справа № 296/3801/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"08" листопада 2021 р. м.Житомир
Корольовський районний суд м.Житомира у складі головуючої судді Петровської М.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову позивачка зазначає, що вона є власником квартири АДРЕСА_2 , яка також є зареєстрованим місцем проживання її сина - ОСОБА_2 .
Вказує, що більше десяти років ОСОБА_2 не проживає в помешканні, належному позивачці, при цьому, його місце проживання їй невідоме. Особистих речей та майна ОСОБА_2 в квартирі немає, а будь-які перешкоди в доступі до цього житла відсутні. Реєстрація відповідача в належній позивачці квартирі не дозволяє їй розпоряджатись нею на власний розсуд та значно обмежує законні права як власниці квартири, зокрема позбавляє позивачку можливості оформити субсидію на комунальні послуги.
Під час судового розгляду справи 18.10.2021 ОСОБА_1 додатково пояснила, що стосунків з сином ОСОБА_2 не підтримує близько 15 років, де він на даний час проживає, їй невідомо.
В судове засідання, призначене на 08.11.2021 о 14:30, сторони не прибули.
Позивачка подала до суду заяву в якій розгляд справи просить провести у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач відзиву на позовну заяву не подавав. Про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку за адресою реєстрації місця проживання та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України.
Згідно з ч.1 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.
Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи неявку відповідача в судове засідання, відсутність відзиву на позовну заяву, а також відсутність заперечень представника позиача щодо ухвалення заочного рішення, суд вирішив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Згідно наявної в матеріалах справи копії договору купівлі - продажу від 11 жовтня 1988 року і будинкової книги для прописки громадян, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , в якій, окрім неї, також зареєстрований ОСОБА_2 .
Оскільки ОСОБА_2 більше десяти років тому залишив помешкання позивачки і в ньому не проживає без поважних причин, остання звернулась до суду із цим позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Нормами статті 41 Конституції України, статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним.
За статтею 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
За змістом частини 2 статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
При цьому, ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до акту ТОВ "Управляюча компанія "Полісся" №30 від 18 березня 2021 року та акту №97 від 17 вересня 2021 року, складених за результатами перевірки квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 зареєстрований, однак не проживає за вказаною адресою з 2000 року.
Допитана в судовому засіданні 18.10.2021 свідок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , показала, що проживає по АДРЕСА_3 , з 2000 року знайома з позивачкою, яка проживає разом з чоловіком по АДРЕСА_1 , є її подругою, спілкуються щодня. Сина позивачки - ОСОБА_2 - з моменту знайомства з ОСОБА_1 вона бачила лише на фото, і їй відомо, що останній поїхав на навчання та не повернувся.
Допитаний в судовому засіданні 18.10.2021 свідок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , показав, що проживає по АДРЕСА_4 та є сусідом позивачки ОСОБА_1 . Із сім`єю позивачки він знайомий з 1986 року, при цьому, син позивачки - ОСОБА_5 , не проживає із матір`ю близько 20 років. Йому відомо, що ОСОБА_6 після закінчення школи поїхав з міста поступати до вищого навчального закладу і більше до місця проживання ОСОБА_1 не повертався. Він його жодного разу протягом двадцяти років не бачив, стосунки з ним не підтримує. Наразі ОСОБА_7 по АДРЕСА_5 , проживає разом із чоловіком на ім`я ОСОБА_8 .
Допитана в судовому засіданні 18.10.2021, свідок ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , показала, що проживає по АДРЕСА_6 та є сусідкою ОСОБА_1 , знайома з нею понад 25 років. Син позивачки ОСОБА_5 в 2000 році поїхав на навчання та більше двадцяти років не проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 в м.Житомирі, і вона його з того часу не бачила в місці проживання. На даний час позивачка ОСОБА_1 проживає з чоловіком в АДРЕСА_7 .
Свідок ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , показав, що проживає по АДРЕСА_1 , разом із позивачкою та є її колишнім чоловіком. Вони одружились на початку 90-х років та розірвали шлюб в 2010 році. На початку 2001 року син ОСОБА_11 - поїхав на навчання до м.Львова та після того додому не повертався. Він жодних стосунків із ОСОБА_6 не підтримує і місце перебування останнього йому невідоме.
Суд бере до уваги, що наявність реєстрації відповідача (без проживання) у квартирі, яка належить позивачці ОСОБА_1 , створює перешкоди у розпорядженні належним їй на праві приватної власності житлом та у отриманні субсидії, а також покладає на позивачку обов`язки зі сплати додаткових коштів за комунальні послуги, нести інші витрати по утриманню нерухомого майна, які б мав нести, в тому числі, і відповідач.
Враховуючи наведене у сукупності, підтвердження свідками та актом факту не проживання ОСОБА_2 у квартирі позивачки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , понад двадцять років, відсутність встановлених судом поважних причин не проживання понад один рік, суд дійшов висновку про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням та задоволення позову.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із задоволенням позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.
Керуючись ст.ст.263-265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Цивільний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 грн (дев`ятсот вісім гривень) судових витрат по сплаті судового збору.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення суду складено 15 листопада 2021 року.
Головуючий суддя М. В. Петровська