Справа № 752/7494/20
Провадження № 2/752/2158/21
Заочне Р І Ш Е Н Н Я
21 травня 2021 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді Плахотнюк К.Г.
за участі секретаря судового засідання Коротун Т.В.
у місті Києві в приміщенні суду розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діяв представник Висоцький Маркіан Васильович до товариства з обмеженою відповідальністю «Київінформплюс» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття жилого приміщення,
22 квітня 2020 року представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Висоцький М.В. звернувся до суду з позовом до ТОВ «Київінформплюс» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття жилого приміщення в якому просив:
Провадження у справі відкрито 01 червня 2020 року з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження .
03.11.2020 року закрито підготовче провадження.
26.04.2021 до суду надійшло клопотання представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Висоцького М.В. про розгляд справи без його участі та проведення судом заочного розгляду справи, крім того повідомлено суд, що представник позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.
Відповідач явку представника у судове засідання не забезпечив повторно, про дату час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки не повідомив, відзив не подав.
Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, письмову згоду представника позивачки, визнав за можливе розглянути справу без участі представника відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд надходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність задоволення позовних вимог, з наступних підстав.
Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.
Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Судом встановлено, що позивачка, ОСОБА_1 є одноособовим власником дворівневої квартири № 114 на 18-19 поверхах, загальною площею 252,8 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (надалі - квартира), що підтверджується витягом про державну реєстрацію права КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» від 23.11.2011року (а.с.23,24).
31.07.2018 між позивачкою та ТОВ «Київінформплюс» укладено договір № 020318 (надалі - Договір) про надання послуг щодо надання в оренду квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності (а.с.28-32).
Відповідно до п.1.3 вказаного Договору ТОВ «Київінформплюс» передано квартиру, що перебувала в технічному справному стані, укомплектована меблями та побутовою технікою.
Згідно п.п. 2.5., 2.6., 2.8., 2.11 зазначеного Договору, ТОВ «Київінформплюс» зобов`язаний відшкодувати збитки, нанесені винними діями Виконавця чи орендаторів квартири.
Не допускати погіршення майна, доглядати сантехнічні прилади та комунікації та не допускати їхнього виходу із ладу.
У разі потреби проводити поточний ремонт обладнання та приладів, власними силами та за власний кошт.
Відшкодувати всі збитки, заподіяні ОСОБА_1 з вини мешканців квартири або ТОВ «Київінформплюс».
Відповідно до п. 7.3. Договору квартира та майно повинні бути повернені ТОВ «Київінформплюс» власнику квартири ОСОБА_1 в чистому вигляді, в робочому стані, який має відповідати стану, в якому їх було передано ТОВ «Київінформплюс».
Згідно п. 7.4. Договору у випадку якщо під час огляду квартири та майна буде виявлено шкода квартирі чи майна або квартира (сантехнічне та інше обладнання) буде знаходитись в неналежному санітарному або технічному стані, витрати на відшкодування збитків покладаються на ТОВ «Київінформплюс», яке зобов`язано відшкодувати ці збитки у повному обсязі.
Водночас, ТОВ «Київінформплюс» порушено усі зазначені вище умови Договору шляхом пошкодження майна в квартирі належній позивачці ОСОБА_1 , що призвело до заподіяння майнової шкоди власнику та безпідставної відмови відшкодування збитків, завданих власнику квартири.
Так, 26.12.2018 року під час повернення представником ТОВ «Київінформплюс» квартири представнику власника в кімнаті загальною площею 15, 5 кв.м. на першому поверсі квартири позивачем виявлено пошкодження стін, стелі у вигляді відшарування шпалер та наявності на стінах та стелі множинних плям та патьоків коричнево-бурого кольору внаслідок залиття водою з ванної кімнати другого рівня квартири.
Про вказані виявлені пошкодження позивачем повідомлено обслуговуючу компанію ЖК «Сонячна брама» та представника ТОВ «Київінформплюс», а також даний факт зафіксовано в акті передачі (поверненні) квартири від 29.12.2018 року (а.с.43).
Однак, у порушення умов Договору ТОВ «Київінформплюс» позивачу завдану майнову шкоду не відшкодовано, та зазначені пошкодження шляхом проведення ремонтних робіт не проведено.
Частиною першою статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно статті 379 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Відповідно до статті 150 Житлового кодексу УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Водночас, частинами першою та другою статті 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
Частинами першою та другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд . Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт.
Додатком 4 до вказаних Правил встановлено форму акта, з якої вбачається, що в ньому повинно бути відображено: дату складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
14.01.2019 складено акт про залиття квартири (кімнати) АДРЕСА_1 , затверджений директором департаменту управління нерухомістю фірми «Т.М.М.» та складений комісією у складі керуючого ЖК «Сонячна брама» ОСОБА_7, інженера-теплотехніка ОСОБА_8, слюсаря-сантехніка ОСОБА_3 , власника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1
Згідно вказаного складеного акту, у період часу дії договору № 020318 від 31.07.2018 укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Київінформплюс» (ЄДРПОУ 3823859) в особі Кузнецова Г.О. про надання послуг з надання зазначеним товариством в оренду (суборенду) третім особам двох рівневої квартири загальною площею 258, 8 кв.м. для короткострокового проживання фізичних осіб, на першому рівні квартири трапилось залиття водою кімнати загальною площею 15,6 кв. м. та у зазначеній кімнаті виявлено пошкодження внаслідок залиття з вище розташованого приміщення на другому поверсі квартири, де розміщено ванна кімната площею 15,9 кв.м. обладнану умивальником, унітазом та гідромасажною ванною.
У ході обстеження кімнати загальною площею 15,6 кв. м. на першому рівні квартири встановлені наступні пошкодження в наслідок залиття: на стелі кімнати та навколо вентиляційних решіток частково потріскана фарба та наявні патьоки світло-коричневого кольору; на 2- х стінах (площею приблизно 20 см.кв.); місцями відставання шпалер, патьоки та плями на поверхні шпалер; в районі вентиляційних решіток вмонтованих в підвісну стелю на шпалерах наявні плями; частково пошкодження паркетної дошки в куті кімнати.
Вказані пошкодження виникли не внаслідок аварії в системі центрального опалення, гарячого або холодного водопостачання, не внаслідок незадовільного технічного обслуговування систем водопостачання, опалення, трубопроводів, вентелів, а ймовірно причиною залиття являється порушення умов обслуговування, використання та експлуатації розташованого на другому поверсі квартири гідромасажної ванни, особами, які винаймали (орендували) вказану квартиру у період дії зазначеного вище договору про надання послуг, тобто не звини обслуговуючих компаній або власника квартири (а.с.44-52).
Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі визначено в якості однієї із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
За приписами частин 1-3 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (частина 3 статті 386 ЦК України).
Частинами першою та другою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
20.04.2019 представником Позивача адвокатом Висоцьким М.В. на адресу відповідача рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення направлені письмову претензію щодо добровільного відшкодування завданої матеріальної шкоди. Вказані претензія повернута ПАТ «Укрпошта» у зв`язку із закінченням строку зберігання поштового відправлення (а.с.19).
24.02.2019 представником позивача - адвокатом Висоцьким М.В. на виконання доручення № 001 від 24.02.2019 року для здійснення представництва інтересів ОСОБА_1 , на підставі ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», проведено огляд та складено протокол огляду житлового приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , у присутності понятих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Проведеним оглядом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 загальною площею 258,8 кв.м. складається з двох рівнів. На першому рівні розташовані 3 кімнати, у тому числі душова кімната, на другому поверсі розташовані 2 кімнати та кімната обладнана гідромасажною ванною.
На першому поверсі у кімнаті, що розмішена під кімнатою з гіджромасажною ванною, виявлено пошкодження стін та стелі у вигляді відшарування шпалер та множинних плям, розводів та патьоків темно коричневого кольору різної форми ймовірно внаслідок підтоплення кімнати водою.
Так, у крайньому лівому верхньому куті кімнати на стені виявлено відшарування шпалер та на стелі у куті наявні плями округлої форми світло- коричневого кольору, біля точкового світильника на стелі кімнати також наявні плями та патьоки світло коричневого кольору округлої форми.
Крім того оглядом встановлено, що зліва від вхідних дверей до вищевказаної кімнати приблизно посередині стіни зверху наявні відшарування шпалер на стиках та на стелі наявні плями бурого кольору.
Також оглядом встановлено, що на стелі навколо прямокутного вентиляційного отвору наявні розмиті плями та патьоки сіро-коричневого кольору.
Окрім цього оглядом встановлено, що майже про всьому внутрішньому периметру стелі біля вентиляційних отворів наявні плями та патьоки сіро-коричневого кольору.
При проведенні огляду, застосовувалася фотозйомка, відповідні фотоматеріали досліджені судом.
За даними висновку експерта товариства з обмеженою відповідальністю «Київська незалежна судово-експертна установа» за результатами проведеного експертного будівельно-технічного дослідження № 2923 від 08.01.2020 вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідні для усунення пошкоджень квартири АДРЕСА_1 , що виникли в наслідок залиття становить 29 436 грн. 88 коп.
Згідно вказаного експертного висновку розмір матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 складає 28 513 грн. 91 коп. (а.с.64-89).
Відповідно до рахунку ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа» № 20/09-1 від 20.09.2019 та копії квитанції щодо оплати позивачем за проведення експертного будівельно-технічного дослідження квартири вартість якого становила 7000 грн. 00 коп. (а.с.62-63).
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно роз`яснень, викладених в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, умовою покладення на відповідача відповідальності за шкоду, завдану позивачу, є наявність вини останньої у спричиненні вказаної шкоди.
Статтею 1192 Цивільного кодексу України визначено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
При цьому у відповідності до абзацу 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
При визначенні розміру моральної шкоди, заподіяної позивачу, окрім звичайних за подібних обставин моральних страждань та переживань, що об`єктивно викликаються у будь-якої людини пошкодженням належного їй майна та необхідністю термінової заміни або відновлення останнього, судом враховується також і та обставина, що позивачем та її чоловіком, на момент заподіяння майнової шкоди відповідачем, внаслідок залиття кімнати на першому ярусі квартири, позивач, замість використання права на подальше вільне розпорядження належним їй майном, була вимушена повністю витратити відповідний період вільного від роботи часу на усунення наслідків залиття її квартири, збір та підготовку документів для майбутнього судового провадження.
Крім того, неправомірні дії відповідача призвели до душевних страждань позивача та стану постійного стресу, порушення звичних комфортних умов проживання останнього та членів його сім`ї та спричинило позивачу не лише моральні страждання, а ще й змусило звертатися до суду за захистом своїх порушених прав, що потребувало не лише матеріальних витрат, а й витрат часу та емоційних затрат, що негативно вплинуло на здоров`я.
Враховуючи те, що залиття відбулося взимку, грудні 2018 року, на передодні свята Нового 2019 року, було неможливо провітрити квартиру та просушити стіни та підлогу у квартирі, внаслідок чого з`явився неприємний запах сирості та плісняви; замість того, щоб готуватися до свята та комфортно проводити новорічні та інші вихідні та святкові дні, позивачу з членами сім`ї довелося пережити душевний стрес та знаходитися в антисанітарних умовах; ремонт в залитій кімнаті не був проведений оскільки, це потребувало значних грошових коштів та відповідних умов. Також, плями, пліснява та відшаровані шпалери на стінах та стелі мали не лише естетично неприємний вигляд, шкодило фізичному здоров`ю позивача та її родині, але й постійно тримало позивача у стресовому стані.
Враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача та його родини, тривале знаходження в стані стресу, та зниження якості проживання, небажання відповідача добровільно відшкодувати завдану шкоду, виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості та з огляду на характер порушеного права, глибину фізичних та душевних страждань, достатньою грошовою компенсацією завданої позивачеві моральної шкоди суд вважає суму 10 000,00 гривень.
Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.
У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Таким чином, оскільки позивачка на виконання свого процесуального обов`язку надала суду належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, зокрема щодо залиття її квартири (кімнати на першому ярусі) АДРЕСА_1 , у суду наявні підстави для задоволення позовних вимог, та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позову за його доведеністю.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Так, чинним ЦПК України принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Зі змісту ст.ст. 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Це підтверджується наступними нормами ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення.
Розрахунок суми витрат, які позивач очікував понести у зв`язку із розглядом даної справи, а саме витрати на правову допомогу та перелік наданих послуг, що передбачалось та були надані позивачу адвокатом Висоцьким М.В. необхідних для представництва інтересів позивача визначені у вказаному договорі та зазначені у позовній заяві .
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі надання обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають відшкодуванню за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19).
Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору відповідно до розміру задоволених вимог щодо відшкодування майнової шкоди у розмірі 840,00 грн.. У той же час , при зверненні до суду з позовом позивачкою не було сплачено судовий збір щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, відповідно судовий збір щодо вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню з відповідача у розмірі 840, 80 гривень на користь держави.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов адвоката Висоцького М.В. в інтересах ОСОБА_1 до ТОВ «Київінформплюс» (код ЄДРОПУ 38293859) про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття жилого приміщення підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 15, 16, 23, 3838, 1166, 1167, 1192 ЦК України, статтями 4, 5, 11-13, 76-81, 83, 137, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 289, 352-354 ЦПК України, суд -
позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діяв представник Висоцький Маркіан Васильович до товариства з обмеженою відповілальністю «Київінформплюс» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття жилого приміщення - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя: К.Г. Плахотнюк