Номер провадження 22-ц/812/1998/21
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

15 листопада 2021 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за участі:

відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення, яке ухвалено Центральним районним судом міста Миколаєва 06 травня 2021 року, під головуванням судді Саламатіна О.В. в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів виплачених надміру,

УСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів виплачених надміру.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 звернулася 02 березня 2017 року до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі міста Миколаєва, правонаступником якого є Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області, із заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До заяви відповідачем було додано копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , відповідно до якого батьком дитини є ОСОБА_4 , а також копію рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22 грудня 2016 року у цивільній справі №489/1936/16-ц, яким визнано безвісно відсутнім ОСОБА_4 .

На підставі вказаних документів ОСОБА_1 з 04 січня 2017 року призначено пенсію по втраті годувальника.

При відпрацюванні індивідуальних відомостей про застрахованих осіб управлінням було виявлено факт працевлаштування ОСОБА_4 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Тосол Синтез Україна».

Так, відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_4 , наданих відділом адміністрування супроводження інформаційних систем, електронних реєстрів та захисту інформації управління, у серпні та вересні 2017 року за ОСОБА_4 сплачені страхові внески.

За такого, позивач вважав, що у результаті надання ОСОБА_1 документів, які містили недостовірні відомості, за період з 01 січня 2017 року по 31 жовтня 2017 року їй були надміру виплачені суми пенсії, на які вона не мала права, внаслідок чого Пенсійному фонду України спричинено матеріальну шкоду у розмірі 10 640 грн. 13 коп.

Посилаючись на викладені обставини, Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області просило стягнути на його користь з ОСОБА_1 суму пенсій, виплачених надміру, у загальному розмірі 10 640 грн. 13 коп.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 10 вересня 2019 року замінено позивача Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області на правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 06 травня 2021 року позов Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надмірно виплачену пенсію у зв`язку із втратою годувальника в розмірі 10 640 грн. 13 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення районного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22 грудня 2016 року визнано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безвісно відсутнім (а.с.7-9).

02 березня 2017 року ОСОБА_1 подала до Управління Пенсійного фонду в Центральному районі міста Миколаєва заяву №935/40 про призначення пенсії у разі втраті годувальника на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Згідно з протоколом №935 Управління Пенсійного фонду у Центральному районі міста Миколаєва від 23 березня 2017 року вирішено призначити ОСОБА_1 пенсію з 04 січня 2017 року (а.с.12).

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 02 травня 2018 року у цивільній справі №489/6089/17 скасовано рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22 грудня 2016 року у цивільній справі №489/1936/16 про визнання безвісно відсутнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.25-26).

Частиною 1 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року, який набрав чинності 01 січня 2004 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Відповідно до ч.7 ст.36 цього Закону його положення, що стосуються сім`ї померлого, відповідно поширюються і на сім`ю особи визнаної безвісно відсутнім.

За правилами ст.102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року (з наступними змінами та доповненнями), пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до пункту 3 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 року за №374/7695, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Положеннями ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

За змістом ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Відповідно до ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17 (провадження №61-33727сво18).

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц (провадження №14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030ск18).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Як встановлено з матеріалів справи, підставою призначення пенсії по втраті годувальника слугували наступні документи: копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 , відповідно до якого батьком дитини є ОСОБА_4 , а також копія рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22 грудня 2016 року у цивільній справі №489/1936/16-ц, яким було визнано безвісно відсутнім ОСОБА_4 , а підставою припинення виплати такої пенсії стало рішення територіального органу Пенсійного фонду та подальше скасування вищевказаного рішення суду від 22 грудня 2016 року рішенням цього ж суду від 02 травня 2018 року.

Отже, пенсія, яка виплачувалась у сумі 10 640 грн. 13 коп. за період з січня 2017 року по жовтень 2017 року, виплачувалась на законних підставах.

Згідно зазначених вище законів, суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), але в судовому засіданні апеляційної інстанції не встановлено і такі докази не надав позивач, що з боку відповідача були зловживання і вона подала пенсійному фонду неправдиві відомості.

Отже, колегія суддів вважає, що пенсія по втраті годувальника на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була призначена і виплачувалась правомірно, на законних підставах, відповідно до належних документів та згідно судового рішення.

Вини відповідача ОСОБА_1 в призначенні їй пенсії по втраті годувальника немає і підстави для стягнення з неї виплаченої пенсії відповідно до ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» в розмірі 10 640 грн. 13 коп. відсутні, оскільки документи, які надала відповідач в Пенсійний фонд були достовірними і рішення суду набрало законної сили.

Встановлене свідчить про відсутність недобросовісності в діях відповідача при зверненні до позивача за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

За такого, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду рішення суду першої інстанції, а тому рішення на підставі положень ст.376 ЦПК України, слід скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволені названих позовних вимог.

За правилами п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, за наслідками апеляційного розгляду справи з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2 400 грн. судового збору, сплаченого нею за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 06 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів виплачених надміру відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (код ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2 400 (дві тисячі чотириста) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 17 листопада 2021 року