КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2021 року

м. Київ

справа №369/9054/21

провадження № 22-ц/824/15277/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Шкоріної О.І.

за участю секретаря судового засідання - Беби В.А.

учасники справи:

позивач - Заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області Антонюка Д.О. в інтересах держави в особі Вишневої міської територіальної громади Бучанського району Київської області

відповідачі - Вишнева міська рада Бучанського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 липня 2021 року у складі судді Ковальчук Л.М.

за заявою позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області Антонюка Д.О. в інтересах держави в особі Вишневої міської територіальної громади Бучанського району Київської області до Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження земельними ділянками шляхом визнання недійсним і скасування рішення з одночасним припиненням речових прав на земельні ділянки та повернення земельних ділянок з незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області Антонюк Д.О. в інтересах держави в особі Вишневої міської територіальної громади Бучанського району Київської області звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження земельними ділянками шляхом визнання недійсним і скасування рішення з одночасним припиненням речових прав на земельні ділянки та повернення земельних ділянок з незаконного володіння.

У липні 2021 року заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області Антонюк Д.О. в інтересах держави в особі Вишневої міської територіальної громади Бучанського району Київської області звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив:

накласти арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:018:5441, :01:018:5442, :01:018:5443, :01:018:5444, :01:018:5445, :01:018:5446, :01:018:5447, :01:018:5448, :01:018:5449, :01:018:5450, :01:018:5451, :01:018:5452, :01:018:5453, :01:018:5454, :01:018:5455, :01:018:5456, :01:018:5457;

заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим фізичним і юридичним особам проводити будівельні роботи та здійснювати дії щодо державної реєстрації речових прав на земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:018:5441, :01:018:5442, :01:018:5443, :01:018:5444, :01:018:5445, :01:018:5446, :01:018:5447, :01:018:5448, :01:018:5449, :01:018:5450, :01:018:5451, :01:018:5452, :01:018:5453, :01:018:5454, :01:018:5455, :01:018:5456, :01:018:5457 (їх відчуження, оренди, суборенди, поділу та об`єднання тощо).

В обґрунтування заяви зазначав, що на території Бучанського району Київської області Києво-Святошинською окружною прокуратурою виявлені порушення при розпорядженні землями водного фонду.

Посилався на те, що рішенням Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 07вересня 2017 року №13/18 затверджено проект землеустрою та передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку з кадастровим номером :01:018:5011 площею 0,2101 га, для ведення особистого селянського господарства.

У подальшому ця земельна ділянка відчужена на користь ОСОБА_2 , яким на підставі заяви вона розподілена на земельні ділянки із кадастровими номерами: :01:018:5441, :01:018:5442, :01:018:5443, :01:018:5444, :01:018:5445, :01:018:5446, :01:018:5447, :01:018:5448, :01:018:5449, :01:018:5450, :01:018:5451, :01:018:5452, :01:018:5453, :01:018:5454, :01:018:5455, :01:018:5456, :01:018:5457. Після цього ОСОБА_2 зареєстровано право власності на зазначені земельні ділянки.

Вказував на те, що рішення Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 07вересня 2017 №13/18 в частині передачі у власність земельної ділянки є незаконним.

На підставі викладеного вважав, щоспірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:018:5011, та, як наслідок, усі земельні ділянки, на які остання була розподілена, знаходяться в межах прибережної захисної смуги водного об`єкту загальнодержавного значення - р. Сіверка та озера Сахравське (озеро Крючок) і відповідно до вимог Водного кодексу України відносяться до земель водного фонду.

Спірні земельні ділянки відчужувались від первісного власника до ОСОБА_2 . Крім того, їх конфігурація змінювалась шляхом поділу.

Уважав, що необхідно вижити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки, оскільки останні можуть бути у подальшому відчужені на користь третіх осіб, поділені, об`єднані чи забудовані.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 липня 2021 року заяву задоволено.

Накладено арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:018:5441, :01:018:5442, :01:018:5443, :01:018:5444, :01:018:5445, :01:018:5446, :01:018:5447, :01:018:5448, :01:018:5449, :01:018:5450, :01:018:5451, :01:018:5452, :01:018:5453, :01:018:5454, :01:018:5455, :01:018:5456, :01:018:5457, які належать ОСОБА_2 .

Заборонено ОСОБА_2 та будь-яким іншим фізичним і юридичним особам проводити будівельні роботи та здійснювати дії щодо державної реєстрації речових прав на земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:018:5441, :01:018:5442, :01:018:5443, :01:018:5444, :01:018:5445, :01:018:5446, :01:018:5447, :01:018:5448, :01:018:5449, :01:018:5450, :01:018:5451, :01:018:5452, :01:018:5453, :01:018:5454, :01:018:5455, :01:018:5456, :01:018:5457 (їх відчуження, оренди, суборенди, поділу та об`єднання тощо).

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 22 вересня 2021 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржувана ухвала є такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що єдиним доказом, яким позивач обґрунтовує позовні вимоги є Акт Державної екологічної інспекції столичного регіону №180 від 21 липня 2020 року перевірки Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про дотримання вимог природоохоронного законодавства.

Уважає, що Акт №180 від 21 липня 2020 року складений з чисельними порушеннями чинного законодавства, жодним чином не підтверджує встановлені в ньому порушення, а тільки констатує їх, у зв`язку з чим не може бути доказом у даній справі.

Зауважує, що матеріалами справи, а саме відповіддю Проектного інституту Служби безпеки України від 03 серпня 2021 року №32-378, висновком Управління водних ресурсів у м. Києві та Київській області від 28 серпня 2017 року №01-12/747, підтверджується, що спірна земельна ділянка розташована поза межами прибережної захисної смуги, відповідає Генеральному плану с. Крюківщина та жодних порушень при затвердженні проекту землеустрою та передачі вказаної земельної ділянки у власність Вишневою міською радою Бучанського району Київської області допущено не було.

На думку апелянта, суд не надає жодної оцінки доказам та обставинам справи, не встановлює, чи дійсно між сторонами виник спір, а також чи існує реальна загроза невиконання рішення суду та в чому вона полягає.

29 жовтня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від першого заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області Чередніченко С., в якому остання просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити без змін оскаржувану у хвалу суду першої інстанції.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції керувався положеннями статей 149, 150, 151, 153, 154 ЦПК України та виходив з того, що на теперішній час між сторонами існує спір щодо вказаних земельних ділянок, а обраний заявником спосіб забезпечення позову не спричинить невідновлюваної шкоди відповідачу.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі статтею 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

За своєю правовою природою правовий інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Зважаючи на наведені положення, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має дослідити, чи є реальним спір між сторонами, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи запропонований вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами та чи забезпечує він досягнення мети, задля якої ставиться питання про забезпечення позову. Єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є виключно ризик ускладнення/унеможливлення виконання рішення суду у справі або ефективного поновлення прав та інтересів позивача. При цьому жодного питання по суті спору, в тому числі й щодо обґрунтованості позовних вимог, суд на даній стадії не вирішує.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України та мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У мотивування необхідності застосування заходів забезпечення позову, заявник вказав причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто об`єктивні обставини та (або) припущення щодо обставин, що мають реальну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зазначивши, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:018:5011, та, як наслідок, усі земельні ділянки, на які остання була розподілена, знаходяться в межах прибережної захисної смуги водного об`єкту загальнодержавного значення - р. Сіверка та озера Сахравське (озеро Крючок) і відповідно до вимог Водного кодексу України відносяться до земель водного фонду. Спірні земельні ділянки відчужувались від первісного власника до ОСОБА_2 , яким зареєстровано право власності на всі зазначені земельні ділянки. Окрім того, їх конфігурація змінювалась шляхом поділу.

Вважав, що з огляду на те, що спірні земельні ділянки, що незаконно вибули з володіння територіальної громади, можуть бути під час судового спору знов поділені, об`єднані чи відчужені на користь третіх осіб, що може потягнути за собою зміну предмету спору, а також ускладнить чи унеможливить виконання можливого рішення суду.

Отже, викладені заявником обставини, виходячи з положень статті 151 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно виник спір з приводу усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження земельними ділянками шляхом визнання недійсним і скасування рішення з одночасним припиненням речових прав на земельні ділянки та повернення земельних ділянок з незаконного володіння. Майно, на яке просить накласти арешт позивач, є предметом спору у даній справі, а тому, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки спір стосується майна, право користування і розпорядження яким позивач намагається захистити.

Заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами з урахування заяви про збільшення позовних вимог.

Враховуючи предмет даного позову, наведені позивачем докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві щодо забезпечення позову, їх обґрунтованість, наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для забезпечення позову у спосіб, обраний заявником.

Зазначивши при цьому, що обраний заявником спосіб забезпечення позову не спричинить невідновлюваної шкоди відповідачу, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

З огляду на викладене, з`ясувавши обсяг позовних вимог, відповідність забезпечення позову, який просить застосувати позивач заявленим позовним вимогам, оцінивши співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом якого позивач звернувся до суду, а також ефективність способу захисту, про який просить сторона позивача, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, застосувавши обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом арешту даних об`єктів нерухомості та встановлення певних обмежень, оскільки невжиття такого заходу забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення даного позову.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

За таких обставин,доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на суть прийнятого рішення не впливають.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено «16» листопада 2021 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.І. Шкоріної