Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3479/20 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 58 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Ляшук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №278/3479/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 27 липня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Дубовік О.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом та просив визнати негативною, недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію, що поширила ОСОБА_2 у листі на ім`я Житомирського міського голови Сухомлина С. І. від 16.10.2020 року та зобов`язати ОСОБА_2 спростувати таку інформацію в аналогічний спосіб її поширення; стягнути з ОСОБА_2 100 000,00 грн моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працював директором Комунального підприємства «Центр інвестицій» Житомирської міської ради. 16.10.2020 на адресу Житомирського міського голови Сухомлина С. І. надійшов лист від ОСОБА_2 , у якому вона поширила негативну та недостовірну інформацію щодо нього, а саме: що він (позивач) не відвідував свого батька та не допомагав йому при хворобі, а після його смерті погрожував та залякував її (відповідача), що виражається у битті воріт та майна, ображанні нецензурною лайкою та звинуваченні його у шантажуванні відповідача. Вказав, що вказаний лист був написаний з метою розповсюдження відносно нього негативної та недостовірної інформації та нанесення шкоди його діловій репутації. Наголосив на тому, що саме через лист відповідача його було звільнено із займаної керівної посади в комунальному підприємстві «Цент інвестицій» Житомирської міської ради.

Позивач зазначив, що такими протиправними та умисними діями йому було заподіяну значну моральну шкоду, яка виразилась в емоційних, душевних стражданнях та хвилюваннях. Посилався на те, що внаслідок протиправної поведінки відповідача, зазнав моральних страждань, що призвело до порушення його звичного життєвого укладу та необхідності відстоювати свої права. Він, у зв`язку із цією ситуацією, відчув себе приниженим, що негативно позначилося на його психологічному стані, змусило сильно нервувати і переживати. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач визначає в сумі 1 00 000.00 гривень, який обгрунтовує глибиною душевних страждань, ступенем зниження престижу, необхідністю спростування вказаної інформації для відновлення попереднього стану та налагодженні нормальних стосунків.

Посилаючись на те, що вказана у листі інформація принижує його честь та гідність, а також ділову репутацію, повністю складається з наклепу, негативної та образливої інформації, яка не відповідає дійсності, просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 27 липня 2021 року позов задоволено частково. Визнано негативною, недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію, що поширила ОСОБА_2 в листі на ім`я Житомирського міського голови Сухомлина С. І. від 16.10.2020 року. Зобов`язано ОСОБА_2 спростувати інформацію у аналогічний спосіб, а саме: зобов`язати відповідача після набрання рішення суду по даній цивільній справі законної сили спростувати викладену та розповсюджену нею недостовірну інформацію, яка була зазначена в заяві, поданій 16.10.2020 на ім`я Житомирського міського голови Сухомлина С. І., відносно ОСОБА_1 , шляхом подання відповідної заяви. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) грн моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди змінити, збільшивши його з 2 000 грн до 100 000 грн. Вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки його доводам щодо перенесених душевних страждань та не врахував глибину кардинальних змін у його житті у зв`язку із поширенням щодо нього неправдивої інформації.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що викладена у листі інформація на ім`я міського голови є оціночним судженням, яке в силу вимог ст. 30 Закону України «Про інформацію» не містить будь-яких фактичних даних, крім критики та оцінки дій ОСОБА_1 . Наголошує на тому, що ОСОБА_1 на момент надіслання листа був публічною особою та вказана у листі інформація стосується його як публічної особи та професійної діяльності на посаді КП «Центр інвестицій» Житомирської міської ради, а тому повинен бути готовий до неї, оскільки межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою. Вважає, що до спірних правовідносин суд повинен застосувати положення ст. 277 ЦК України, відповідно до змісту якої інформація, про спростування якої пред`явив вимоги позивач, не підлягає визнанню недостовірною, оскільки така інформація стосується його як публічної особи та його професійної діяльності, а тому він повинен бути готовим до неї. Крім того вказує, що судом першої інстанції взагалі не оцінені покази свідків, зокрема свідка ОСОБА_3 . Також наводить ряд правових позицій Верховного Суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що судом правильно встановлено, що викладена у листі від 16.10.2020 інформація є фактичним твердженням, а не оціночним судженням, а згідно із законом він не є публічним діячем.

В суді апеляційної інстанції представник позивача адвокат Єгоров С.О. апеляційну скаргу позивача підтримав, надав пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі. Проти доводів апеляційної скарги відповідача заперечив з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача адвокат Васинчук С.М. доводи апеляційної скарги відповідача підтримав, просив її задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі, проти доводів апеляційної скарги позивача заперечив з підстав, наведених у апеляційній скарзі відповідача.

Самі сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи в апеляційному суді (ч.2 ст. 372 ЦПК України).

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 працював на посаді директора Комунального підприємства «Центр інвестицій» Житомирської міської ради.

16.10.2020 ОСОБА_2 надіслала заяву на ім`я Житомирського міського голови Сухомлина С. І., у якій зазначила, що звертається у порядку приватного звернення з надією привести до персональної відповідальності директора КП «Центр інвестицій» Житомирської міської ради ОСОБА_1 , який своїми зухвалими діями підриває авторитет команди професіоналів, які працюють разом з міським головою (а.с. 28).

У заяві зазначила, що між нею та ОСОБА_1 виник спір з приводу спадкового майна, що залишилося після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , який був батьком ОСОБА_1 . Вказала, що за життя її чоловіка ОСОБА_5 взагалі не відвідував батька та не допомагав йому навіть при хворобі, а після смерті став активно та з погрозами вчиняти дії, які виразились у залякуванні її, биттям воріт та майна, обзиванням нецензурною лайкою прилюдно і іншими методами, які не личать як сину батька, з яким вона проживала, не кажучи вже про особу, яка перебуває на державній службі.

У заяві ОСОБА_2 просила «розглянути на засіданні селекторної наради поведінку ОСОБА_1 , яка явно суперечить державному службовцю , який складав Присягу та який відноситься до персонального складу Вашої (міського голови) команди» (а.с.9).

Розпорядженням міського голови від 03.12.2020 року № 1003 ОСОБА_1 звільнено з займаної посади на підставі його заяви за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП та припинено з ним контракт (а.с. 29).

Із листа Житомирського районного відділення поліції Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області від 05.07.2020 № 1712/202/01-2020 вбачається, що звернення ОСОБА_2 з приводу неправомірних дій ОСОБА_1 було зареєстровано та розглянуто (а.с. 51). Встановлено, що по факту, викладеному у зверненні, відсутні ознаки кримінального правопорушення.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що звернення відповідача до Житомирського міського голови не мало на меті захисту прав, свобод чи правомірних інтересів відповідача, оскільки до компетенції Житомирського міського голови не входить перевірка правомірності дій позивача поза межами здійснення керівництва комунальним підприємством. Відтак, дослідивши зміст заяви на ім`я Житомирського міського голови Сухомлина С. І. щодо позивача та інші матеріали справи, суд дійшов висновку, що інформація, яка міститься в листі від 16 жовтня 2020 року, автором якого є ОСОБА_2, є недостовірною. Крім того, суд першої інстанції вказав, що ці неправдиві та негативні відомості, що викладені в заяві, в якій стверджується про порушення позивачем принципів моралі та здійснення неетичної поведінки, є такими, що порушують його право на повагу до його гідності та честі, а також на недоторканність ділової репутації. З огляду на наведене, суд вважав за потрібне визнати зазначену судом інформацію, яка поширена відповідачем, такою, що принижує честь, гідність та порушує право на недоторканність ділової репутації ОСОБА_1 .

Також суд дійшов висновку про доведеність завдання позивачу моральної шкоди, протиправності діяння відповідача, а також наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні, у зв`язку з чим, оцінивши заподіяну позивачу шкоду, вважав за потрібне частково задовольнити вимогу останнього та стягнути з відповідача на користь позивача 2000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частиною першою статті 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань кореспондує обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Частиною другою статті 5 Закону України «Про інформацію» визначено, що реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 28, ч. 4 ст. 32 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 30 березня 2020 року у справі №523/9870/18-ц (провадження № 61-20095св19).

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року роз`яснено, що позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права.

Згідно п. 15 цієї постанови при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Судження - це те саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Отже, суду слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»).

У зазначеній справі розповсюджена ОСОБА_2 інформація щодо стосунків ОСОБА_1 із своїм батьком, а саме те, що син взагалі не відвідував свого батька та не допомагав йому навіть при хворобі, через наявність конфліктної ситуації із відповідачем (дружиною батька) ОСОБА_1 їй погрожував, нищив її майно, прилюдно обзивав та нецензурно лаявся не є оціночними судженнями, оскільки містить фактичні дані та надає змогу перевірити висловлювання на предмет відповідності їх дійсності.

Однак, показання допитаного судом першої інстанції свідка зі сторони відповідача ОСОБА_3 (сусідка) не можуть бути належним доказом на підтвердження достовірності та правдивості даних, що викладені в листі на ім`я Житомирського міського голови Сухомлина С.І., оскільки із пояснень свідка вбачається, що вона була лише присутня під час телефонної розмови ОСОБА_2 із ОСОБА_1 , отже, особисто не чула, що саме ОСОБА_1 говорив по телефону, зокрема, чи (як) він обзивав, залякував та погрожував відповідачу.

Інших доказів, в межах процесуального законодавства, на підтвердження правдивості обставин ОСОБА_2 суду не надала. Доказів пошкодження майна матеріали справи також не містять.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розповсюджена відповідачем інформація є недостовірною, негативною щодо позивача, порушує та впливає на його немайнові права, його честь і гідність та ділову репутацію.

За таких обставин позивач має право на судовий захист своєї гідності і честі.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивач довів факт поширення про нього негативної та недостовірної інформації, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію і викладене не є оціночним судженням.

Відповідно до частини першої статті 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Згідно положень статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При визначенні способу спростування недостовірної інформації, суд врахував спосіб її поширення, місце, де ця інформація була поширена, кількість осіб, що сприйняли цю інформацію, а тому вважав, що поширена відповідачем недостовірна інформація в заяві-зверненні від 16.10.2020 відносно позивача, має здійснюватися у такий самий спосіб, у якій поширювалася, тобто, шляхом направлення відповідачем за місцем роботи позивача листа, в якому викласти спростування недостовірної інформації відносно ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що в даному випадку має місце реалізація відповідачем конституційного права, яке передбачене ст. 40 Конституції України.

Такі доводи скаржника не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (частина перша статті 1 Закону України Законом України «Про звернення громадян»).

У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року роз`яснено, що суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції ( 254к/96-ВР ), а не поширення недостовірної інформації.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що орган, якому було адресовано відповідну заяву із зазначеною у ній інформацією згідно зазначеного у заяві від 16.10.2020 адресата не є органом, який уповноважений перевіряти інформацію щодо наявності конфліктних відносин між приватно-правовими особами.

Оскільки спірна інформація носить приватно-правовий характер між двома особами, то доводи ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_1 є публічною особою, тому він повинен бути готовим до такої інформації, оскільки межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою, не заслуговують на увагу.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що зазначена відповідачем у заяві інформація є такою, що порушує права позивача та принижує його честь, гідність і ділову репутацію, що підлягає судовому захисту відповідно до приписів чинного законодавства України.

Наведені правові позиції в апеляційній скарзі ОСОБА_6 не можуть бути враховані при розгляді цієї справи, оскільки у них встановлені інші фактичні обставини.

Щодо відшкодування моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Якщо законодавством встановлені межі відшкодування моральної шкоди, суд визначає її розмір з урахуванням цих меж. Визначивши розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви.

Також, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для такого відшкодування, оскільки поширена ОСОБА_2 недостовірна інформація порушила немайнові права позивача.

Також колегія суддів погоджується з розміром відшкодування моральної шкоди у 2000 грн, оскільки він визначений виходячи з принципів розумності та справедливості. Доказів на обгрунтування розміру завданої йому моральної шкоди у сумі 100 000 грн ОСОБА_1 до суду не надав.

Доводи ОСОБА_1 про те, що внаслідок поширення відповідачем щодо нього недостовірної інформації його звільнено з роботи не заслуговують на увагу, оскільки згідно розпорядження міського голови №1003 від 03.12.2020 ОСОБА_1 звільнено із посади директора КП «Центр інвестиції» на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін (а.с. 10).

Зважаючи на те, що висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування та задоволення апеляційних скарг сторін, відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384,390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 27 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15.11.2021.

Головуючий Судді