Ухвала

12 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 752/23562/17

провадження № 61-9316св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

треті особи (за первісним позовом) - Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Бориспільської районної державної адміністрації,

треті особи (за зустрічним позовом) - Орган опіки та піклування Шевченковської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації в Київській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Дяченком Ігорем Вікторовичем, на постанову Київського апеляційного суду від 24 травня 2021 року у складі колегії суддів: Ящук Т. І., Махлай Л. Д., Немировської О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 з матір`ю, відібрання дитини від ОСОБА_2 та повернення її до попереднього місця проживання.

ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року затверджено умови мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі уповноваженого представника ОСОБА_4 , провадження у справі закрито.

16 листопада 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернулась до суду з заявою про виправлення описки, в якій просила привести ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року, якою затверджено мирову угоду, у відповідність з вимогами пункту 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», вказавши в резолютивній частині ухвали відомості про сторін у справі.

Заява про виправлення описки обґрунтована тим, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 умов мирової угоди ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва щодо примусового виконання ухвали від 15 листопада 2018 року про затвердження умов мирової угоди. Однак 10 квітня 2019 року отримала повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку із його невідповідністю вимогам пункту 1 статті четвертої Закону України «Про виконавче провадження», а саме, в ухвалі не зазначені адреса місця проживання чи перебування боржника та його реєстраційний номер облікової картки платника податків. Допущені в ухвалі про визнання мирової угоди помилки позбавляють позивача права на пред`явлення виконавчого документа до виконавчої служби.

Звертала увагу на пункт 2 статті 208 ЦПК України, відповідно до якої ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». Оскільки ухвала від 15 листопада 2018 року не відповідає вимогам пункту 1 статті четвертої Закону України «Про виконавче провадження», просила привести її у відповідність із зазначеними вимогами в порядку статті 432 ЦПК України.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що питання, які ставить на вирішення суду Грінберг Н.О., не є опискою в розумінні статті 269 ЦПК України, а стосуються порядку виконання ухвали про затвердження мирової угоди в разі пред`явлення її до примусового виконання. Виправлення описки у спосіб, заявлений позивачем, фактично призведе до зміни змісту судового рішення та, крім того, змісту мирової угоди, що підписана сторонами.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 травня 2021 року ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2020 року скасовано та прийнято постанову.

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про виправлення помилок у виконавчому документі задоволено.

Приведено виконавчий документ - ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року у справі № 752/23562/17 - у відповідність із вимогами до виконавчих документів, передбачених статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» шляхом зазначення в резолютивній частині ухвали наступних відомостей:

Батько - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Апеляційний суд, задовольняючи заяву, послався на частину четверту 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами. Суд урахував, що відсутність у виконавчому документі відомостей, передбачених статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», позбавляють стягувача гарантованого статтею 129-1 Конституції України права на виконання судового рішення.

У червні 2021 року ОСОБА_2 через свого адвоката Дяченка І. В. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

ОСОБА_1 через представника ОСОБА_5 подала відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін як таку, що прийнята з дотриманням норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2021 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Голосіївського районного суду міста Києва справу № 752/23562/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Бориспільської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини та повернення за місцем проживання матері та за зустрічним позовом ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , треті особи: Орган опіки та піклування Шевченковської районної в місті Києві державної адміністрації; Орган опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації в Київській області про визначення місця проживання дитини.

Зупинено дію постанови Київського апеляційного суду від 24 травня 2021 року до закінчення касаційного провадження.

Під час підготовки справи до касаційного розгляду з`ясовано, що касаційна скарга подана на судове рішення, що не може бути предметом касаційного перегляду.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 2 статті 208 ЦПК України (у редакції, чинній на час вчинення процесуальної дії) визначено, що ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу.

У пункті 3 частини першої статті 389 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Оскарження ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку щодо виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню, передбачено пунктом 25 частини першої статті 353 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції після її перегляду апеляційним судом, якою вирішено питання, зокрема про виправлення помилки у виконавчому документі та порядок оскарження якої визначено пунктом 25 частини першої статті 353 ЦПК України, не входить до переліку судових рішень, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням того, що постанова Київського апеляційного суду від 24 травня 2021 року не підлягає касаційному оскарженню відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України, то касаційне провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись статтями 260, 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження у справі № 752/23562/17 за касаційною скаргою ОСОБА_2 , поданою адвокатом Дяченком Ігорем Вікторовичем, на постанову Київського апеляційного суду від 24 травня 2021 року.

Поновити дію постанови Київського апеляційного суду від 24 травня 2021 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун