Єдиний унікальний номер справи 183/4348/21
Провадження № 2/183/3051/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2021 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Майної Г. Є.

з участю секретаря судового засідання - Власко Н. В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Шевченківського району м. Києва, про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні відносини між сторонами були припинені у березні 2016 року. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року шлюб укладений між сторонами було розірвано. Відповідно до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року, з відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на її користь на утримання їх спільного сина - ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання цього рішення законної сили до досягнення дитиною повноліття. З січня 2018 року позивач разом з сином проживає з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , де були створені всі необхідні умови для виховання, проживання та утримання дитини. 01 червня 2019 року вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 . Розпорядженням Служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 26 вересня 2019 року № 744 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з його матір`ю ОСОБА_1 . Ухвалою Шевченківського районного суду у м. Києві від 06 березня 2020 року було призначено проведення врегулювання спору за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, за участю судді. Однак, ОСОБА_2 фактично відмовився особисто приїхати на процедуру переговорів та 23 березня 2020 року до проведення першої спільної наради до суду подав заяву про залишення позову без розгляду. Незважаючи на поданий до суду позов про визначення участі у вихованні дитини, з моменту проживання дитини у м. Києві, ОСОБА_2 все рідше став телефонувати синові, відвідував його лише під час відрядження та після 2019 року взагалі не бачився з сином. Разом з тим, позивач пояснила, що вона забезпечена житлом, працевлаштована, працює на посаді інспектора з ювенальної превенції Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, має стабільний дохід, що дозволяє їй виховувати сина у атмосфері достатку та любові, наразі нею створені всі умови для проживання, виховання і розвитку її малолітнього сина за місцем її проживання.

У зв`язку з чим, позивач просить суд визначити місце проживання її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею за місцем її проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , а також просить суд вирішити питання щодо стягнення з відповідача на її користь судових витрат.

Ухвалою суду від 13 липня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання (а.с. 26).

20 жовтня 2021 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Куща Д. С. надійшов відзив на позовну заяву позивача, у якому він зазначає, що відповідач визнає позовні вимоги позивача щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 з його матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , у повному обсязі, крім того просить суд здійснити розгляд справи за відсутності відповідача (а.с. 47-53).

У підготовче засідання позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Вітів В. А. не з`явились, але позивачем було надіслано на електронну адресу суду заяву, у якій вона зазначає, що у зв`язку із погіршенням епідеміологічної ситуації, пов`язаної з розповсюдженням коронавірусної інфекції, значною відстанню, її роботою та навчанням сина - ОСОБА_3 , вона не має можливості з`явитися у судове засідання, тож просить суд здійснити розгляд справи за її відсутності, додала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с. 77).

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Шевченківського району м. Києва у підготовче засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових пояснень не подавав, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за його відсутності.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи зі установлених судом таких обставин.

Судом установлено, що сторони у період з 27 лютого 2010 року по 27 квітня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого записані позивач і відповідач, що підтверджується відповідним свідоцтвом про його народження, наданим суду у засвідченій позивачем копії (а.с. 18).

На підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року, ухваленим у цивільній справі № 183/3292/16, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08 червня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11).

01 червня 2019 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , про що Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві зроблено відповідний актовий запис за № 948 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини було змінено на « ОСОБА_1 » (а.с. 19).

Відповідно до розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації № 744 від 26 вересня 2019 року про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатами розгляду заяви матері дитини гр. ОСОБА_1 від 08 серпня 2019 року щодо визначення місця проживання її малолітньої дитини ОСОБА_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зважаючи на те, що батько дитини гр. ОСОБА_2 надав згоду на проживання дитини з матір`ю, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації від 28 серпня 2019 року протокол № 17, та з метою захисту прав та законних інтересів малолітньої дитини: визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 20).

Судом установлено, що малолітній ОСОБА_3 на момент розгляду справи в суді дійсно проживає у квартирі АДРЕСА_1 , разом з матір`ю, у якій створені усі належні умови для проживання і виховання дитини, мати дитини сумлінно ставиться до своїх обов`язків: піклуються про стан здоров`я дитини, її фізичний і духовний розвиток, вона працездатна, працює, має стабільний дохід.

До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати такі норми права.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Наявність такого договору, укладеного між сторонами, судом не установлено.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні.

У матеріалах справи знайшло своє підтвердження те, що батько малолітнього ОСОБА_3 обізнаний про фактичне місце проживання своєї дитини, за місцем фактичного проживання матері за адресою: АДРЕСА_1 , разом з тим, відповідач - батько дитини визнав позовні вимоги позивача (а.с. 48, 51).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною 4 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Таким чином, цією нормою права встановлено вичерпний перелік осіб, місце проживання (місцезнаходження) яких може вважатися місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років: батько, мати, опікун дитини, навчальний заклад чи заклад охорони здоров`я, в якому проживає дитина.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Суду подано достатньо доказів про те, позивач ОСОБА_1 має можливість забезпечити розвиток своєї дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, а визначення місця проживання дитини з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , унеможливить будь-які маніпуляції зі сторони матері, направлені на обмеження прав батька щодо безпосередньої участі у вихованні дитини, і не буде перешкодою для батька дитини у спілкуванні з сином.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та їх задоволення, визначення місця проживання дитини за місцем проживання матері за адресою: АДРЕСА_1 , що у даній конкретній ситуації відповідає інтересам дитини, саме таке рішення найкраще збереже її зв`язки із сім`єю.

Разом з тим, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 454 грн. 00 коп. (а.с. 5), решта суми підлягає відшкодування з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ), третя особа - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Шевченківського району м. Києва (місцезнаходження за адресою: 01030, м. Київ, бульвар Т. Шевченка, 26/4) про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем її проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , судові витрати у розмірі 454 гривень 00 коп.

Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 454 грн. 00 коп., згідно з квитанцією № 97715 від 30 червня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду складено і підписано 01 листопада 2021 року.

Суддя Г.Є. Майна