Номер провадження: 22-ц/813/2961/21
Номер справи місцевого суду: 522/8473/18
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Князюк О.В.,

- суддів: - Заїкін А.П., Таварткіладзе О.М.

розглянувши у передбаченомуч. 1 ст. 369 ЦПК України спрощеного позовного провадження порядку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

15 травня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 122479,00 грн. за кредитним договором № 500420878 від 11 жовтня 2013 року, з яких: 64935,83 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 51343,17 грн. - заборгованість по процентам та комісією; 6200,00 грн. - пеня, штраф, неустойка; судових витрат у розмірі 1837,19 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ПАТ "АЛЬФА-БАНК" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 500420878 від 11.10.2013 р. на суму 69926.99 грн.

30.09.2014 між ПАТ "Альфа-Банк" та ТОВ "Дата Майнінг Груп" було укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ "Дата Майнінг Груп" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500420878 від 11 жовтня 2013р.

10.10.2016 між ТОВ "Дата Майнінг Груп" та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого, ТОВ "Дата Майнінг Груп" відступило позивачу належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та з усіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ "Дата Майнінг Груп", а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача.

Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості, ані на рахунки позивача, ані на рахунки попередніх кредиторів. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 500420878 від 11 жовтня 2013р. в сумі 122479 грн., з яких: 64935.83 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 51343.17 грн. - заборгованість по процентам та комісії; 6200 грн. - пеня, штраф, неустойка. Відповідач вказані кошти добровільно не сплатив, тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2018 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" суму заборгованості за Кредитним договором № 500420878 від 11 жовтня 2013 р. у розмірі 122479,00 грн. (сто двадцять дві тисячі чотириста сімдесят дев`ять гривень 00 коп.), з яких: 64935.83 грн. (шістдесят чотири тисячі дев`ятсот тридцять п`ять гривен 83 коп.) - заборгованість за основною сумою боргу; 51343.17 грн. (п`ятдесят одна тисяча триста сорок три гривні 17 коп.) - заборгованість по процентам та комісією; 6200.00 грн. (шість тисяч двісті гривен 00 коп.) - пеня, штраф, неустойка.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" судовий збір у розмірі 1837,19 грн. (одна тисяча вісімост тридцять сім гривень 19 коп.).

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попередніх кредиторів.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 10.10.2016 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 500420878 від 11 жовтня 2013р. в сумі 122479 грн., з яких: 64935.83 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 51343.17 грн. - заборгованість по процентам та комісією; 6200 грн. - пеня, штраф, неустойка.

Також, відповідачем не було надано доказів, що вона сплачувала заборгованість за кредитним договором первісному чи новому кредитору, а тому наявні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що з боржника на користь нового кредитора підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі за позовом Товариства з обемежною відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - було відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

«02» січня 2020 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Бандурка Христиною Юріївною подано апеляційну скаргу на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2018 року, відповідно до якої, апелянт просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та заперечення інших учасників справи та інших учасників справи

У поданій апеляційні скарзі ОСОБА_1 вважає заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2018 року таким, що ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що висновки суду викладені у рішенні не відповідають обставинам справи, а обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, на погляд апелянта є недоведеними.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на той факт, що заочний розгляд справи здійснено за відсутності відповідача не повідомленого належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що є порушенням норм процесуального права, та обов`язковою підставою для скасування вказаного судового рішення з ухваленням нового судового рішення у даній справі.

ОСОБА_1 вважає, що копія договору факторингу від 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» відповідно до умов якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500420878 від 11 жовтня 2013 року не містить будь яких посилань про передачу саме даної грошової вимоги.

Зазначає, що угода №1 (а.с. 22-23) до договору факторингу від 30.09.2014 року також не містить жодних посилань про право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 500420878. Апелянт вказує, що будь які інші додатки до договору факторингу від 30.09.2014 року в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 вказує на не доведеність позивачем передачі права вимоги від ПАТ «Альфа-Банк» до ТОВ «Дата Майнінг Груп» за кредитним договором № 500420878, і як наслідок відсутність у ТОВ «Дата Майнінг Груп» права на передачу вимоги до позивача - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Також, апелянт звертає увагу колегії суддів апеляційного суду на той факт, що навіть якщо б позов був обґрунтований, то є підстави для застосування строку позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» звернулася до суду з вимогою про захист свого цивільного права 15.05.2018 року.

Враховуючи обставини справи, апелянт вважає, що вправі заявляти про застосування строків позовної давності при розгляді справи в апеляційній інстанції та дані обставини є істотними для правильного вирішення справи, що обумовлює разом з поважними причинами неявки відповідача та ненадання ним відзиву (внаслідок неналежного повідомлення) - наявність підстав для скасування заочного рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 зазначає, що згідно розрахунку заборгованості наданому позивачем комісія банку за спірним кредитом складає 33 406,51 грн, що є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними відповідно до правового висновку Верховного Суду України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071ц/16.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, на той факт, що незастосування судом правових позицій Верховного Суду та Великої Палити Верховного Суду є прямим та явним порушенням вимог ч. 4 статті 263 ЦПК України.

07 квітня 2020 року до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Позивач вважає заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2018 року законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 безпідставною.

Щодо твердження відповідача про неотримання судових повісток ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» вважає, що ОСОБА_1 свідомо ігнорувала судові повістки та не бажала з`являтися на судові засідання або повідомляти суд про причини своєї неявки. Тому суд першої інстанції притримуючись норм цивільного та цивільно-процесуального законодавства ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Відповідач зазначає, що у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що кожна сторона яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Щодо факту укладення кредитного договору № 500420878 від 11.10.2013 року між відповідачем та ПАТ «Альфа Банк», а також видачі кредитних коштів, позивач зазначає наступне.

Між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа Банк було укладено кредитний договір № 500420877 від 11.10.2013 року відповідно до п. 2 якого, Банк надає Позичальнику кредит, Позичальник приймає Кредит:

2.1 сума кредитну - 69 926,99 грн.

2.2. процентна ставка за користування кредитом 1099% річних- фіксована

2.3. Дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісії - 14.10.2016 року.

Згідно п. 2.4.1 Днем надання кредиту є день списання грошових коштів з позичкового рахунку Банку з метою їх подальшого зарахування на рахунки, вказані в цьому ж пункті.

Відповідно до Виписки по особовим рахункам з 11.10.2013 року по 08.12.2014 року за кредитним договором № 500420878 від 11.10.2013 року, яка отримана позивачем від ПАТ «Альфа Банк» зазначено, що 14.10.2013 року ПАТ «Альфа Банк» було здійснено перерахування коштів в розмірі 69926,99. Виписки по особовим рахункам з 11.10.2013 року по 08.12.2014 року по кредитному договору є первинним бухгалтерським документом, що підтверджує факт видачі позивачеві кредитних коштів.

Позивач також зазначає, що отримання відповідачем кредитної карти підтверджується Розпискою держателя карти (додана до позовної заяви), в якій зазначається, що ОСОБА_1 отримала платіжну карту у непошкодженому стані та запечатаний конверт з ПІН-кодом. З правилами користування картою ознайомлена та зобов`язується їх дотримуватись. Дана розписка держателя карти скріплена підписом позичальника та проставлена дата 11.10.2013 р.

Також ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звертає увагу суду апеляційної інстанції, що беззаперечним підтвердженням укладення відповідачем Кредитного договору № 500420878 від 11.10.2013 року та отримання ним кредитних коштів є факт часткової сплати заборгованості за кредитним договором. Починаючи з дати отримання кредиту, відповідачем було сплачено в рахунок погашення боргу 10 380,00 грн.

Окрім цього, відповідно до ч. 1 статті 638 та ч. 1 статті 640 ЦПК України та правової позиції Верховного Суду України по справі № 6-63цс12 кредитний договір є укладеним не з моменту передачі грошей, а з моменту досягнення сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотним умов такого договору.

Позивач звертає увагу на те, що кредитний договір № 500420878 від 11.10.2013 року укладений з ПАТ «Альфа Банк» та відповідачем, договір факторингу укладений між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп», договір факторингу укладений між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» у встановленому законом порядку недійним не визнані, тобто в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

З огляду на вказані у відзиві обставини, вважає надані ТОВ «ФК «ЄАПБ» докази належними, допустимими та достатніми для доведення факту підписання відповідачем кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів в повному обсязі у безготівковій формі по кредитному договору №500420878 від 11.10.2013 року.

Щодо пропуску позивачем строку позовної давності ТОВ «ФК «ЄАПБ» зазначає, що відповідачем не було заявлено даної заяви в суді першої інстанції, що унеможливлює її розгляд судом апеляційної інстанції. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 6-780цс15 від 30.09.2015 року та у справі № 6-137цс17 від 11.10.2017 року встановлено, що суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування позовної давності, оскільки ст. 267 ЦК України закріплює норму матеріального права, а нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції.

ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

04 лютого 2020 року ухвалою Одеського апеляційного суду під головуванням судді Черевко П.М. апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2018 року залишено без руху.

Ухвалою від 16.03.2020 року колегією суддів Одеського апеляційного суду під головування судді Черевко П.М. провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості було відкрито.

Розпорядженням № 2612 щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 30.04.2020 року у відповідності до п. 3.12 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів під головуванням судді Князюка О.В.

Ухвалою суду від 05.05.2020 у складі колегії суддів цивільної палати Одеського апеляційного суду справу прийнято до провадження головуючого судді Князюка О.С. та призначено до розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини

Судом встановлено, що між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "АЛЬФА-БАНК" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 500420878 від 11 жовтня 2013 р. на суму 69926.99 грн.

30.09.2014 між ПАТ "Альфа-Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дата Майнінг Груп" було укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ "Дата Майнінг Груп" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500420878 від 11 жовтня 2013 р..

10.10.2016 між ТОВ "Дата Майнінг Груп" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого, ТОВ "Дата Майнінг Груп" відступило позивачу належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та з усіма іншими платежами за Основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ "Дата Майнінг Груп", а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача.

Відповідно до Додатку № 1-1 до Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 122479 грн., з яких: 64935.83 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 51343.17 грн. - заборгованість за процентами та комісією; 6200 грн. - пеня, штраф, неустойка.

Згідно з п. 2.3 Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 право вимоги вважається відступленим фактору з дати надходження на рахунок ТОВ "Дата Майнінг Груп" ціни прав вимоги в повному обсязі. В дату отримання оплати ТОВ "Дата Майнінг Груп" у повному обсязі ціни прав вимоги відповідно до п. 4.3. цього договору сторони підписують акт приймання-передачі Реєстру Боржників за формою встановленою в Додатку №2 до цього Договору.

Згідно з п. 3.1.7. Договору факторингу ТОВ "Дата Майнінг Груп" запевняє, що на день укладення цього Договору право вимоги, яке відступається за цим Договором, не перебуває в заставі, дійсно має місце заборгованість Боржників перед Клієнтом, що ця заборгованість виникла на законних підставах (незалежно від наявності факту прострочки зобов`язань з боку Боржників, але за наявності законних підстав для стягнення заборгованості), що вона повністю не погашена, не прощена, не стягнена, а також, що права вимоги повернення заборгованості по Боржникам не відступлені Клієнтом третім особам, Клієнтом не укладено угод про заміну зобов`язань по поверненню такої заборгованості іншими зобов`язаннями.

На виконання умов Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016, відповідно до вимог ст. ст. 512 - 514, 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в Кредитному договорі, від імені ТОВ "Дата Майнінг Груп" відповідачу направлено повідомлення про відступлення права вимоги до позивача.

Згідно з умовами вищевказаного Кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором.

Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені Кредитним договором.

У зв`язку з істотними порушеннями відповідачем умов Кредитного договору, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача було направлено повідомлення про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу.

При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки попереднього кредитора ТОВ "Дата Майнінг Груп" або ж на рахунки первісного кредитора ПАТ "Альфа-Банк", які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК У країни.

Відповідно до п. 4.4.3. Договору факторингу від 30.09.2014, укладеного між ПАТ "Альфа-Банк" та ТОВ "Дата Майнінг Груп", ПАТ "Альфа-Банк", у разі отримання коштів від Боржників в рахунок виконання зобов`язань за Основними договорами після відступлення права грошової вимоги ТОВ "Дата Майнінг Груп", перераховує ці кошти ТОВ "Дата Майнінг Груп", протягом трьох робочих днів з дати їх отримання (включно).

В свою чергу, згідно п. 5.4.3. Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016, у разі отримання коштів від Боржників, Державної виконавчої служби в рахунок виконання зобов`язань за Основними договорами після дати підписання цього договору, ТОВ "Дата Майнінг Груп" зобов`язане перерахувати ці кошти протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати їх отримання (включно) на рахунок позивача.

Таким чином, у разі сплати відповідачем коштів на рахунки попередніх кредиторів, вони були б перераховані на рахунки позивача та зараховані на погашення кредитної заборгованості.

Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попередніх кредиторів.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 10.10.2016 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 500420878 від 11 жовтня 2013р. в сумі 122479 грн., з яких: 64935.83 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 51343.17 грн. - заборгованість по процентам та комісією; 6200 грн. - пеня, штраф, неустойка.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Згідно із статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "АЛЬФА-БАНК" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 500420878 від 11 жовтня 2013 р. на суму 69926.99 грн. що підтверджується копією кредитного договору (а.с. 8).

Договором встановлено обов`язок відповідачки повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісії за надання та обслуговування кредиту та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим договором.

30.09.2014 між ПАТ "Альфа-Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дата Майнінг Груп" було укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ "Дата Майнінг Груп" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500420878 від 11 жовтня 2013 р..

10.10.2016 між ТОВ "Дата Майнінг Груп" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого, ТОВ "Дата Майнінг Груп" відступило позивачу належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та з усіма іншими платежами за Основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ "Дата Майнінг Груп", а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача.

Відповідно до Додатку № 1-1 до Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 122479 грн., з яких: 64935.83 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 51343.17 грн. - заборгованість за процентами та комісією; 6200 грн. - пеня, штраф, неустойка.

Згідно з п. 2.3 Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 право вимоги вважається відступленим фактору з дати надходження на рахунок ТОВ "Дата Майнінг Груп" ціни прав вимоги в повному обсязі. В дату отримання оплати ТОВ "Дата Майнінг Груп" у повному обсязі ціни прав вимоги відповідно до п. 4.3. цього договору сторони підписують акт приймання-передачі Реєстру Боржників за формою встановленою в Додатку №2 до цього Договору.

Згідно з п. 3.1.7. Договору факторингу ТОВ "Дата Майнінг Груп" запевняє, що на день укладення цього Договору право вимоги, яке відступається за цим Договором, не перебуває в заставі, дійсно має місце заборгованість Боржників перед Клієнтом, що ця заборгованість виникла на законних підставах (незалежно від наявності факту прострочки зобов`язань з боку Боржників, але за наявності законних підстав для стягнення заборгованості), що вона повністю не погашена, не прощена, не стягнена, а також, що права вимоги повернення заборгованості по Боржникам не відступлені Клієнтом третім особам, Клієнтом не укладено угод про заміну зобов`язань по поверненню такої заборгованості іншими зобов`язаннями.

На виконання умов Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016, відповідно до вимог ст. ст. 512 - 514, 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в Кредитному договорі, від імені ТОВ "Дата Майнінг Груп" відповідачу направлено повідомлення про відступлення права вимоги до позивача.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, районний суд виходив з того, що оскільки відповідачка прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, тому суд прийшов до висновку про повне задоволення позову.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитись із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054 ЦК є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Згідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

З застосуванням зазначених положень, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення відповідачем своїх обов`язків за кредитним договором та правомірність вимог позивача про стягнення заборгованості.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував строки позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Пунктом 2.6 кредитного договору від 11.10.2013 року передбачено порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором : а саме - платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в термін, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіку платежів, який с додатком №1 до цього договору та його невід`ємною частиною.

Додатком №1 до кредитного договору встановлено суму кожного щомісячного платежу в розмірі 3386,84,62 грн. за весь час дії кредитного договору, а саме з 11.10.2013 р. по 14.10.2016 р.

Так, судом встановлено, що в порушення норм закону і умов кредитного договору, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 500420878 від 11 жовтня 2013р. в сумі 122479 грн., з яких: 64935.83 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 51343.17 грн. - заборгованість по процентам та комісією; 6200 грн. - пеня, штраф, неустойка.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом, наданого позивачем, останній платіж ОСОБА_1 здійснила 23.01.2014 року у розмірі 3580,00 гривень (а.с. 15).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України.

Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст.261 ЦК України).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, тo незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожною щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Зазначена позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року №444/9519/12, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мала виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до відповідного числа кожного місяця впродовж строку кредитування (36 місяців), а відтак перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування, як це встановив суд першої інстанції.

Останній платіж ОСОБА_1 здійснила 23.01.2014 року, але подальші зобов`язання за договором не припинились та існували до 14.10.2016 року.

Таким чином, строк позовної давності розпочався з 24.02.2014 року (дата наступного платежу 23.02.2014 р.), а позивач звернувся до суду 15.05.2018 року.

Враховуючи наведену правову позицію Великої палати Верховного суду щодо однорідних спірних правовідносин, позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення боргу за період з 23.02.2014 року (оскільки останній платіж був 23.01.2014 р.) по 14.05.2015 року (оскільки 15.05.2018р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом).

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, неправильно застосував положення ст. 262 ЦК України, не врахував вищевказані висновки Великої палати Верховного суду та дійшов необґрунтованого висновку про додержання позивачем загального строку позовної давності щодо всієї суми заборгованості, що призвело до неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Апеляційний суд приймає заяву відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки ОСОБА_1 при розгляді справи судом першої інстанції була відсутня, що унеможливело подання нею вказаної заяви до ухвалення рішення.

У справі також відсутні докази сповіщення відповідача належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги відповідача про невірне визначення судом першої інстанції розміру заборгованості по комісії та штрафу за кредитним договором, огляду на наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним простроченням щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Зазначена позиція викладена в п.75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року №444/9519/12.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.

Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом.

Оскільки позовна давність до основної вимоги за вищевказаний період спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 6 200 грн., згідно розрахунку заборгованості. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена, (п.80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року №444/9519/12).

Більш того, апеляційний суд не може погодитись і з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу по комісії в розмірі 51 343,17 грн., з огляду на наступне.

Відповідно до п.2.8 кредитного договору комісійна винагорода банку за управління кредитом складає 1.5 % від суми кредиту, за період щ 1-го місяця користування кредитом по 60-й місяц (по дату остаточного повернення кредиту зазначену в п.2.3.)

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1 746нс 16 положення пунктів 22. 23 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладенння кредитною договору тощо).

Суд, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернув уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

Враховуючи вказану правову позицію Верховного суду України, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 комісії в розмірі 33406,51 грн. є незаконним та необґрунтованим, що є підставою для його скасування та відмови у позові в цій частині.

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції на підставі ч. 1 ст.376 ЦПК України та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основною сумою боргу (тіло кредиту) в розмірі - 37 861,89 гривень та відсотків за користування кредитом в розмірі - 1 823,39 гривень за період з 14.10.2015 року по 14.10.2016 року в межах строків позовної давності, оскільки позивач з даним позовом звернувся до суду 15.05.2018 року, а відповідач по справі заявив клопотання про застосування строків позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення судом першої інстанції норм процесуального права є обґрунтованими.

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування тих суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.) навантаження на суддів виходить за межі фізичних можливостей.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

Судові витрати

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позовна заява та апеляційна скарга підлягають частковому задоволенню, тому судовий збір необхідно покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем пред`явлено позов на суму122 479,00 грн., апеляційним судом задоволено вимоги позивача в розмірі 39685,28 грн., що становить 30,86% від пред`явлених вимог.

При пред`явленні позову банком сплачено судовий збір у розмірі 1837,19 грн. (а.с. 1).

За подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 2643 грн. (а.с. 156).

Тобто, підлягає до стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» судовий збір, сплачений за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 566,96 грн. (1837,19 грн. х 30,86% = 566,69 грн.) та до стягнення з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь ОСОБА_1 підлягає судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 815,63 грн. (2643 грн. х 30,86% = 815,63 грн).

Разом з тим, частиною 10 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, враховуючи приписи ч.10 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповіда слід стягнути різницю за сплачений судовий збір у розмірі 248,67 грн. (815,63 грн. - 566,96 грн. = 248,67 грн. ).

РЕЗУЛЮТИВНА ЧАСТИНА

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2018 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська організація з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" (, юридична адреса: 01034, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, р/р НОМЕР_2 в ПАТ "ТАС Комбанк", МФО 339500) суму заборгованості за Кредитним договором № 500420878 від 11 жовтня 2013 р. у загальній сумі 39 685 грн.28 коп. (тридцять дев`ять тисяч шістсот вісімдесят п`ять гривень двадцять вісім копійок.), з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 37 861,89 гривень (тридцять сім тисяч вісімсот шістдесят одну гривню вісімдесят дев`ять копійок) та заборгованість по відсотках - 1823,39 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять три гривні тридцять дев`ять копійок).

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, , п/рахунок НОМЕР_3 в ПАТ "ТАСкомбанк", МФО 339500) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 248 гривень, 67 копійок (двісті сорок вісім гривень шістдесят сім копійок).

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках передбачених п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе