ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 листопада 2021 року

м. Харків

справа №638/4179/21

провадження №22-ц/818/5295/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 червня 2021 року, постановлене під головуванням судді Рибальченко Л.М., в залі суду в м. Харкові, -

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 7000,00 грн. на кожну дитину, що підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 24.03.2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Судові витрати покласти на позивача.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що при винесенні рішення та визначенні розміру аліментів суд першої інстанції не врахував матеріальне становище та стан здоров`я відповідача. На даний час ОСОБА_2 не працює та не має змоги платити такий розмір аліментів у зв`язку з тим, що не отримує відповідних доходів, будь-якого рухомого чи нерухомого майна, чи грошових коштів у власності також не має. Зазначає, що позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі по 9000 грн. на кожну дитину, є необґрунтованими та недоведеними, оскільки жодного доказу на підтвердження того, що витрати на кожну дитину щомісячно складають 18000 грн. з урахуванням рівних прав батьків по утриманню дітей позивачем суду не надано. Посилання позивача, що вона самостійно несе витрати по утриманню дітей, а відповідач з грудня 2018 року ухиляється від своїх батьківських обов`язків щодо їх утримання та забезпечення, не відповідає дійсним обставинам та спростовуються наданими до відзиву доказами. ОСОБА_2 завжди утримував свою сім`ю та продовжує регулярно переводити позивачу грошові кошти на утримання дітей у розмірі значно більшому, ніж мінімальний розмір аліментів, передбачений діючим законодавством. Відповідач зазначив, що судом не прийнято до уваги заперечення його представника надані під час розгляду справи щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки задовольняючи частково позовні вимоги суд стягнув з нього судові витрати у повному розмірі, що не відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України. Також вказав, що орієнтовний розмір його витрат на правову допомогу при розгляді справи у суді першої та апеляційної інстанції, складатиме 9362 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В частині задоволених позовних вимог судове рішення не оскаржується.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що з грудня 2018 року відповідач ухиляється від свого батьківського обов`язку по утриманню та забезпеченню своїх неповнолітніх дітей здійснюючи епізодичні виплати аліментів. Позивач не може самостійно забезпечити дітей всім необхідних, оскільки її чистий дохід у 2020 році від здійснення підприємницької діяльності на місяць становить 27036,61 грн. Відповідач офіційно не працює, займається підприємницькою діяльністю, що не зареєстрована у встановлений законом спосіб, отримує фінансування із невідомих позивачу джерел та веде безбідний образ життя. На думку позивача, розмір доходів відповідача хоча й неофіційний, проте є достатнім в розумінні ч.2 ст. 182 СК України, а тому останній має можливість нести матеріальне зобов`язання щодо забезпечення своїх дітей в рівній частині з матір`ю, саме у розмірі по 9000 грн. щомісячно на кожну дитину.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 надала відзив на апеляційну скаргу представника відповідача, в якому просила відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .

Від ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу представника позивача не надходив.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для стягнення з відповідача аліментів за минулий час, оскільки стягнення аліментів здійснюється з дня пред`явлення позову, тобто з 18.03.2021 року. Натомість враховуючи матеріальне становище відповідача та суми грошових коштів перерахованих ним на рахунок позивача для матеріального забезпечення сім`ї, визначив, що з відповідача підлягає стягненню щомісяця на користь позивачки аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 7000,00 грн. на кожну дитину, що підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 24.03.2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 07.02.2009 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. (а.с. 12).

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження. (а.с. 13-14).

Згідно довідки про склад сім`ї від 16.03.2021 року діти проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалась на те, що від шлюбу зі ОСОБА_2 має двох малолітніх дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Фактичне припинення шлюбних відносин між подружжям не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей, піклуватись про їх розвиток, навчання та виховання. Відповідач з грудня 2018 року ухиляється від обов`язку утримувати та забезпечувати своїх дітей, будь-які вимоги позивача щодо необхідності утримувати дітей, залишались останнім без уваги та задоволення. Та тільки 15.02.2021 року на вимоги позивача відповідачем було здійснено сплату аліментів в сумі 7000 грн. Офіційного доходу ОСОБА_2 не має, але фактично здійснює підприємницьку діяльність, що не зареєстрована у визначений законом спосіб, отримує дохід, веде безбідний образ життя. Відповідач є працездатною особою, стан його здоров`я дозволяє працювати, інших осіб на утриманні не має, отже відповідач може сплачувати аліменти у розмірі 9000 грн. на кожну дитину щомісячно. Дохід який позивач самостійно отримує від здійснення підприємницької діяльності, на неї та дітей становить приблизно по 9000 грн. на місяць на кожного. У зв`язку з чим позивач змушена звернутись до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 9000 грн. на кожну дитину, щомісяця, починаючи із 01.12.2018 року та до повноліття кожної дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Питання стягнення аліментів за минулий час врегульовано ч.2 ст. 191 СК України.

Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

За змістом цієї норми права стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов:

- до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались;

- особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати.

Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до батьків відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти на дитину або направляв йому листи з такої вимогою чи на адресу його місця роботи тощо).

Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії.

Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини.

Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах трирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 статті 77 ЦПК України).

Як передбачено статтями 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом з тим належних і допустимих доказів на підтвердження того, що позивачкою з грудня 2018 року вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, проте вона не мала змоги їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, - матеріали справи не містять.

Судом встановлено, що позивач звернулась з цим позовом через поштове відділення 18 березня 2021 року, проте суд стягнув аліменти з дня реєстрації канцелярією суду позовної заяви, тобто з 24 березня 2021 року.

Оскільки позов поданий до суду через поштове відділення - 18 березня 2021 року, то аліменти мають стягуватися саме з цього дня.

Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статті 183, 184 СК України.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками двох малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження.

Згідно довідки про склад сім`ї від 16.03.2021 року діти проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 та перебувають на її утриманні.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 15.10.1998 року ОСОБА_2 був зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.143). 29.03.2019 року відповідач припинив свою підприємницьку діяльність, про що внесені відповідні дані до державного реєстру.

Інформація про те, що станом на час ухвалення рішення, відповідач офіційно працював відсутня.

Відповідач ОСОБА_2 на банківський картковий рахунок ОСОБА_1 перераховував аліменти на дітей, зокрема, в розмірі 7000 грн. - 15 лютого 2021 року, 5000 грн. - 17 березня 2021 року, 5000 грн. - 16 квітня 2021 року, 13000 грн. - 21 квітня 2021 року, 10000 грн. - 16 травня 2021 року, 10000 грн. - 22 травня 2021 року, 5000 грн. - 11 червня 2021 року, 10000 грн. - 20 червня 2021 року. ( а.с. 110-110 зв.бік, 139-141).

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких доказів, що відповідач має інших утриманців або за станом здоров`я не може виконувати своїх батьківських обов`язків по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх доньок, - матеріали справи не містять.

Як на підставу своїх заперечень відповідач ОСОБА_2 надав до суду заяву від 30.08.2021 року, в якій зазначив, що наразі його фінансовий стан змінився та є обмеженим лише заробітною платою у розмірі 6150,00 грн., згідно наказу №210-к від 16.08.2021 року ОСОБА_2 прийнятий на посаду оцінювача-експерта філії ПТ «ЛОМБАРД ПАРУС» №117.

Вказана заява не приймається до уваги колегією суддів, оскільки працевлаштування відповідача відбулося вже після ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі.

Разом з тим матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б свідчили про реальний розмір доходів відповідача, тому не можна стверджувати про їх достатність для сплати аліментів в розмірі по 7000 грн. щомісяця на кожну дитину, визначеному судом.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України.

Враховуючи встановлений на законодавчому рівні розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, майновий стан сторін, відсутність у сторін інших аліментних зобов`язань, а також те, що обов`язок по утриманню дитини законом покладено на обох батьків, колегія суддів приходить до висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача слід змінити, та стягувати зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 4500,00 грн. на кожну дитину.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач добровільно надає дітям матеріальну допомогу, перераховуючи гроші на рахунок позивача, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо необхідності стягнення аліментів на утримання дітей, оскільки стягнення аліментів за рішенням суду не позбавляє відповідача права робити дитям подарунки та на власний розсуд надавати допомогу по їх утриманню.

Надання батьком добровільної допомоги на утримання дітей або добровільна сплата аліментів не є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, рішення суду підлягає зміні, а розмір стягнутих аліментів слід визначити в сумі 4500 грн. на кожну дитину щомісячно, та стягнути пропорційно до задоволених вимог судові витрати. Крім того, слід змінити дату, з якої присуджено аліменти.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та судового збору в повному розмірі при частковому задоволенні позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат.

Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат між сторонами. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК).

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За приписами ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

23 червня 2021 року у судовому засіданні під час розгляду справи представником відповідача надані заперечення щодо необґрунтованості і неспівмірності витрат понесених позивачкою на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Разом із позовною заявою, у якій позивачка просила стягнути на свою користь 4 000 грн., які вона сплатила за правничу допомогу, надано ордер адвоката серії ХВ №000018953 від 17.02.2021 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, розрахунок №01/03/21-4 від 01.03.2021 року суми витрат за надану правничу допомогу та квитанцію про прийняття оплати №б/н від 18.03.2021 року про сплату цих витрат, також надано звіт за договором про надання правничої допомоги №б/н від 22 червня 2020 року та додатковою угодою №3 від 01.03.2021 року разом з актом про надання послуг адвоката.

Враховуючи те, що позовні вимоги було задоволено частково, тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, судова колегія вважає необхідним стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. ( 50% від 4000 грн.).

При подачі апеляційної скарги відповідач сплатив 1362,00 грн. судового збору. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, апеляційна скарга відповідача задоволена на 50%, 681,00 грн. судового збору підлягають компенсації ОСОБА_2 за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 червня 2021 року змінити в частині розміру стягнутих аліментів, часу їх присудження, судового збору, витрат на правничу допомогу .

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 4500,00 грн. на кожну дитину, що підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 18.03.2021 року і до досягнення повноліття кожною дитиною.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Компенсувати із Державного бюджету України судовий збір, сплачений ОСОБА_2 при подачі апеляційної скарги, у розмірі 681,00 грн. відповідно до платіжного доручення №75 від 13 липня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова