Справа № 438/1340/21
Провадження № 2/438/366/2021
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 листопада 2021 року Бориславський міський суд Львівської області

у складі: головуючого судді Слиша А.Т.

за участю секретаря судового засідання Наминанік О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориславі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів у твердій грошовій сумі,

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2 , зареєстрований 02.02.2019 Бориславським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області, актовий запис №09. Після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище ОСОБА_3 . Ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі - в розмірі 3 000 грн щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини такого віку, від дня пред`явлення позову до досягнення сином повноліття. Судові витрати у вигляді сплаченого нею судового збору та витрат на професійну правничу допомогу після розгляду справи покласти на відповідача.

В обґрунтування позову посилається на те, що в шлюбі сторони прожили більше 2 років. Впродовж 2020 року між ними постійно виникали сварки внаслідок того, що кожний із них мав різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Також причиною сварок була відсутність у них спільних інтересів, несумісність характерів. Ініціатором сварок в основному був відповідач, який також під час сварок наносив їй побої, востаннє - 02.08.2021, щодо вказаної події проводиться досудове розслідування. З цього часу позивач не проживає з відповідачем, вони не ведуть спільне господарство. Сторони остаточно припинили шлюбно-сімейні стосунки, фактично перестали бути сім`єю. На даний час між ними немає взаємної любові та поваги. Після розірвання шлюбу позивач планує створити нову сім`ю. Спроби налагодити спільне життя є абсолютно безперспективними і збереження шлюбу стало суперечити інтересам позивачки. Заходи щодо примирення подружжя, на її глибоке переконання, уже не можливі, примирятись із відповідачем вона категорично не бажає.

Крім цього, в частині обґрунтування позову щодо стягнення аліментів позивач зазначила, що після припинення ведення спільного господарства і по даний час весь тягар утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона несе самостійно, син проживає з нею, відповідач належної участі в цьому не бере, офіційно не працевлаштовується. Як відомо позивачу, відповідач користується транспортним засобом свого вітчима, що означає, що він володіє коштами, необхідними для заправки автомобіля та його технічного обслуговування. В той самий час, на утримання однієї дитини потрібно не менше 6 000 гривень в місяць, внаслідок того, що позивач повинна витрачати грошові кошти на ліки, миючі засоби, їжу, на сучасний одяг, взуття, на комунальні послуги і т.п. А тому в неї на даний час не залишилось достатніх заощаджень. Крім того, що значну кількість коштів вона витрачає на лікування наслідків нанесених їй відповідачем побоїв. Одночасно позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3 років і живе за рахунок соцдопомоги. Отже, позивач не спроможна самостійно утримувати дитину, оскільки повинна ще нести витрати на власне утримання, лікування. При цьому, постійно позичати кошти для неї принизливо. У досудовому порядку вирішити даний спір вона не має можливості. Відповідач є здоровою, працездатною людиною молодого віку, не страждає будь-якими хронічними захворюваннями, не переносив будь-яких оперативних втручань, не потребує стороннього догляду, не має на утриманні інших дітей та непрацездатних батьків, не має будь-яких кредитних зобов`язань. У зв`язку з розглядом справи позивач понесла витрати у вигляді сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 тис грн.

Ухвалою судді від 02 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 14 вересня 2021 року судове засідання відкладено на 04 листопада 2021 року у зв`язку з неявкою відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив від 29.09.2021 на позовну заяву, у якому просить позов задовольнити частково, шлюб між сторонами розірвати, стягнути з нього аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1100 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначив, що проти позовної вимоги про розірвання шлюбу не заперечує, так як позивачка має намір створити нову сім`ю, а тому подальше їхнє спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Позов у частині стягнення аліментів визнає частково. Прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01.07.2021 становить 2013 грн, з грудня 2021 2100 грн, отже мінімальний розмір аліментів на утримання сина не може становити менше 1006,50 грн. Відповідач згідний оплачувати 1100 грн, оскільки не працює через неможливість знайти роботу у зв`язку з пандемією, фактично перебуває на утриманні своєї матері. Будь-яке майно у нього відсутнє, тому немає змоги платити аліменти у розмірі 3000 грн. Посилання позивачки про користування автомобілем не відповідає дійсності. Позивачка не надала доказів, що витрачає на дитину 6000 грн.

У судове засідання 04 листопада 2021 року позивач не прибула, її представник адвокат Крамар Ю.М. подав до суду заяву від 02.11.2021, в якій просить справу розглянути без його та позивачки участі, позов просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, подав заяву від 29.09.2021, в якій просить розглянути справу без його участі, позов визнає частково з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно з ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

За змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст. 56 СК України).

Як встановлено судом, шлюб між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстрований 02 лютого 2019 року Бориславським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №09, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 17.08.2019, виданим повторно. Подружжя має малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на цей час проживає з позивачкою.

Суд установив, що перебування сторін у шлюбі є формальним, примирення не можливе. Сторони не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть, з початку серпня 2021 року проживають окремо, остаточно припинили шлюбно-сімейні стосунки. Упродовж 2020 року між ними постійно виникали сварки внаслідок того, що кожний із них мав різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Також причиною сварок була відсутність у них спільних інтересів, несумісність характерів. Сторони фактично перестали бути сім`єю. На даний час між ними немає взаємної любові та поваги. Після розірвання шлюбу позивач планує створити нову сім`ю.

Суд враховує ту обставину, що в сторін є малолітня дитина, проте з огляду на вищенаведені обставини справи, розцінює як таку, що не перешкоджає прийняттю рішення про розірвання шлюбу.

З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася остаточно, та її збереження за таких обставин суперечило б інтересам сторін та їхньої малолітньої дитини.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд вважає, що визнання відповідачем ОСОБА_2 позову про розірвання шлюбу не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає визнання відповідачем позовних вимог і доходить висновку про задоволення позову в цій частині.

Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне на підставі ст.113Сімейного кодексу України з`ясувати прізвище позивачки після розірвання шлюбу. Позивач заявила клопотання про залишення їй прізвища, яке вона отримала після реєстрації шлюбу.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів суд зазначає таке.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві.

Зокрема правовідносини щодо утримання неповнолітніх дітей регулюються ст. ст. 180, 181 ч. 3, 182 ч.1, ч.2 Сімейного кодексу України, відповідно до яких: батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Суд установив, що сторони у справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10).

Малолітня дитина сторін проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України).

Отже, обов`язок батьків з утримання дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати дітей є безумовним.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з положеннями Конвенції про права дитини, ч.7, ч.8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Суд також враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18, провадження 61-11325св19: факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що розмір аліментів по 2000 грн на дитину щомісячно, є таким, що дозволить на цей час забезпечити матеріальне утримання дитини,оскільки такий розмір є більшим від половини визначеного законом прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку. При цьому, враховуючи положення Сімейного кодексу України, беручи до уваги також обов`язок позивачки утримувати дитину, суд вважає, що кожен з батьків повинен брати участь в утриманні дитини в рівних частинах. Позивач не змогла довести свої вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача саме в розмірі по 3000 грн на дитину щомісячно, не подала суду достатніх доказів про обсяг коштів, які витрачаються щомісячно на утримання дитини, та про можливість відповідача здійснювати сплату аліментів у такому розмірі. Суд вважає, що розмір аліментів, про стягнення яких просить позивач, є завищеним.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі по 2000 грн на дитину щомісячно, що відповідатиме інтересам дитини, починаючи з дня звернення позивачки з позовом до суду (17.08.2021) і до повноліття дитини.

Також суд зазначає, що розмір аліментів не є сталою величиною та може бути змінений відповідно до ч.1 ст.192 СК України, за якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Щодо вирішення питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч.1, ч.3 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.3 ч.4 ст.137 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивач, заявляючи вимогу про відшкодування їй витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн, не надала суду жодного доказу на підтвердження факту понесення витрат у зазначеному нею розмірі. У зв`язку з відсутності будь-яких доказів на обґрунтування вказаної вимоги, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача у користь позивачки 5 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані, зокрема, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Крім цього, при зверненні до суду з позовом позивачем було оплачено судовий збір у частині позовної вимоги про розірвання шлюбу в розмірі 908 грн. На підставі ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору, що підлягав сплаті при поданні позову, що становить 454 грн, а решта судового збору в розмірі 454 грн, сплаченого згідно з квитанцією №0.0..1 від 05.08.2021 (сплачено в АТ КБ «Приватбанк»), підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Крім цього, згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі у справах про стягнення аліментів.

Таким чином, згідно зі ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення аліментів, на відповідача покладаються судові витрати за подання позовної заяви щодо стягнення аліментів у сумі 908 грн, що підлягають стягненню в дохід державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.112, 113, 180, 182, 184 СК України, ст.ст.13, 19, 81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354, 430 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що зареєстрований 02 лютого 2019 року Бориславським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №09.

Позивачу ОСОБА_1 залишити прізвище, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, який розірваний ОСОБА_3 .

Шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі - в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 17 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні сплаченого нею при поданні позову про розірвання шлюбу судового збору.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні судового збору, сплаченого при поданні позову про розірвання шлюбу, згідно з квитанцією №0.0..1 від 05.08.2021 (сплачено в АТ КБ «Приватбанк»).

Стягнути із ОСОБА_2 в користь держави судовий збір 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Позивач: ОСОБА_1 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя А.Т.Слиш