Справа № 653/591/20
Провадження № 2/653/316/21
20 травня 2021 року Генічеський районний суд Херсонської області у складі головуючого судді Делалової О.М., за участю секретаря судового засідання Мироненко Т.А., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Генічеський РВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про припинення стягнення аліментів, визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, закриття виконавчого провадження, стягнення безпідставно отриманих аліментів, -
В обґрунтування позову зазначив, що відповідач є його дружиною, з якою він спільно не проживає вже три роки. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідач народила доньку - ОСОБА_3 , батьком якої був записаний позивач, оскільки на той час вони були у шлюбі, спільно проживали та в нього не було сумнівів, що це його дитина.
12.07.2018 року судовим наказом Генічеського районного суду по справі № 653/1838/18 з нього були стягнені аліменти на користь відповідача на утримання дитини - ОСОБА_3 у розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 14 червня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, на підставі чого виконавчою службою було відкрито виконавче провадження №57161736.
Вказує, що на фоні зіпсованих відносин з відповідачем у позивача виникли сумніви у тому, що саме він є батьком ОСОБА_3 , у зв`язку з чим він звернувся до суду з позовом про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про нього, як батька, який рішенням суду від 04.07.2019 року було задоволено та виключено запис про нього як батька дитини ОСОБА_3 з актового запису про народження дитини № 168 від 03.07.2015 року. Рішення набрало законної сили 20.08.2019 року.
Після вступу у законну силу вищевказаного рішення він запропонував ОСОБА_2 звернутися до виконавчої служби з заявою про закінчення виконавчого провадження, оскільки вже є судове рішення, яким визнано, що він не є батьком її дитини і подальше стягнення з нього аліментів на її користь є безпідставним та незаконним, на що вона йому відмовила, внаслідок чого з його зарплатні кожний місяць продовжують утримувати 1/4 її частину.
Таким чином, позивач вважає, що підстави для стягнення з нього аліментів відпали, в позасудовому вирішити дане питання є неможливим, тому він був вимушений звернутись до суду з метою захисту свого порушеного права.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, не повідомивши суд про причини неявки, про час та місце розгляду справи повідомлялась шляхом оголошення на веб-сайт судової влади, відзив до суду не надала.
Керуючись ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень з боку позивача, вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до копії судового наказу Генічеського районного суду Херсонської області від 12.07.2018 року вбачається, що з позивача були стягнені аліменти на користь відповідача на утримання дитини - ОСОБА_3 у розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 14 червня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, на підставі чого виконавчою службою було відкрито виконавче провадження №57161736, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.09.2018 року.
Відповідно до копії рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 04.07.2019 року вбачається, що позивача ОСОБА_1 було виключено запис про нього як батька дитини ОСОБА_3 з актового запису про народження дитини № 168 від 03.07.2015 року. Рішення набрало законної сили 20.08.2019 року.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, щодо вимог позивача про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, закриття виконавчого провадження суд зазначає наступне.
Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за існуванням хоча б однієї з обставин визначених у ч. 2 ст. 432 ЦПК України, тобто:
-якщо виконавчий документ було видано помилково;
-якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням;
-якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з добровільним виконанням боржником чи іншою особою;
-або з інших підстав.
При цьому суд бере до увагу практику Верховного суду, відображену зокрема у постанові ВС по справі № 308/6024/14 від 16 вересня 2020 року в якій колегією суддів надано відповідну правову оцінку питанню пов`язаному з визнанням виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, що зважаючи на особливу правову природу судового наказу, який є особливою формою судового рішення та підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом, об`єктивним чином може бути поширена на нього.
Так, у визначені постанові ВС констатовано, що словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний. Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові. Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК. Зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:
- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);
- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;
- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;
- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;
- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;
- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
В даному випадку, зобов`язання покладене на боржника ОСОБА_1 полягає в стягненні з нього на користь стягувача ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 14 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, не є таким, що:
-виникло на підставі помилково виданого виконавчого документа;
-обов`язок боржника за таким зобов`язанням дійсний, адже таке зобов`язання може бути припинено виключно на підставі та в порядку припинення цивільно-правових зобов`язань, які містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України;
-обов`язок боржника за таким зобов`язанням дійсний, адже таке зобов`язання має виконуватися у передбаченому в судовому наказі порядку, тобто таке зобов`язання, яке об`єктивним чином не може бути виконане шляхом одноразового грошового зарахування на користь стягувача, адже це не виправдовує мету і обраний спосіб захисту своїх інтересів стягувачем при зверненні до суду з відповідною заявою про видачу судового наказу;
-відсутні інші підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.
Крім того, суд зазначає, що вирішення питання про закриття виконавчого провадження є прерогативою виконавчої служби
Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Щодо вимоги позивача про стягнення безпідставно отриманих аліментів суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст.181СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно із ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до ч. 1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Стаття 1215 ЦК України зазначає, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.
Перераховані виплати не підлягають поверненню за умови, що особа, яка зробила такі виплати, здійснила їх, по-перше, добровільно, по-друге, за відсутності рахункової помилки з її боку і, по-третє, за відсутності недобросовісності з боку набувача.
По справі встановлено, що аліменти стягувалися на законній правовій підставі.
Як зазначав позивач, що коли в нього з`явились сумніви щодо спорідненості з донькою ОСОБА_3 , він звернувся до суду з позовом про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про нього, як батька. Проте, незважаючи на це, позивач жодних заходів щодо зупинення виконання судового наказу про стягнення аліментів не вживав, а тому вказаний судовий наказ про стягнення аліментів виконувався.
Тому відсутні підстави вважати, що відповідач ОСОБА_2 діяла недобросовісно та що грошова сума, яку просить стягнути позивач є безпідставно набутою і в силу ст. 1215 ЦК України аліменти поверненню не підлягають.
Також, суд вважає, що виключення запису про позивача як батька дитини ОСОБА_3 з актового запису про народження дитини № 168 від 03.07.2015 року не тягне за собою наслідки недійсності, не чинності чи незаконності судового наказу Генічеського районного суду Херсонської області від 12.07.2018 року, а лише є підставою для припинення подальшого виконання цього судового наказу.
Доказів недійсності, не чинності чи незаконності судового наказу Генічеського районного суду Херсонської області від 12.07.2018 року позивач суду не надав.
Також суд враховує, що позивач добровільно сплачував відповідачу заборгованість за аліментами, а тому вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.
Щодо вимоги про припинення стягнення аліментів суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Оскільки судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не є батьком ОСОБА_3 , в силу вимог ст.180 СК України, він не має батьківського обов`язку утримувати дитину.
Враховуючи те, що правовий механізм припинення сплати аліментів у разі виключення особи, як батька, з актового запису про народження дитини, нормами СК України не визначений, суд вважає, що саме виключення, в даному випадку, позивача ОСОБА_1 , як батька, за рішенням суду з актового запису про народження дитини є тією обставиною, що породжує припинення обов`язку щодо матеріального утримання дитини.
Тому, позов в цій частині підлягає задоволенню.
За таких обставин, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 206, 258-259, 263-265, 273, 281 ЦПК України,-
Позов задовольнити частково.
Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку відповідно до судового наказу Генічеського районного суду Херсонської області від 12.07.2018 року по справі №653/1838/18.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840, 80 гривень.
Рішення може бути оскаржено до Херсонського Апеляційного суду через Генічеський районний суд Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 25.05.2021 року.

Суддя Генічеського районного суду О. М. Делалова