ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8085/21 Справа № 180/724/21 Суддя у 1-й інстанції - Хомченко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2021 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що при виконанні трудових обов`язків внаслідок нещасного випадку отримав виробничу травму, про що було складено Акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. Висновком МСЕК від 11 жовтня 2016 року первинно встановлено 10 % втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва. При повторному огляді МСЕК визначено ступінь втрати працездатності 10% внаслідок трудового каліцтва безстроково. Завдана моральна шкода полягає в тому, що його турбує фізичний біль, погане самопочуття, порушення душевної рівноваги. Розмір моральної шкоди оцінює у сумі 60 000 грн., яку просив стягнути з відповідача.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 30 000 грн., з утриманням обов`язкових платежів. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що обов`язок відповідача відшкодувати моральну шкоду у зв`язку із втратою позивачем професійної працездатності, виник з моменту встановлення висновком МСЕК втрати працездатності. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивовано тим, що суд не прийняв до уваги характер та безстроковість вимушених негативних змін у житті позивача, у зв`язку із втратою працездатності. Посилаючись на практику судів щодо стягнення суми моральної шкоди, просив збільшити розмір відшкодування моральної шкоди до 270 000 грн.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді чергового електрослюсаря з ремонту обладнання.

05 травня 2016 року при виконанні трудових обов`язків на робочому місці стався нещасний випадок, за наслідками якого позивачем отримано тілесні ушкодження у видгляді: «осколковий перелом променевої кістки лівої руки в типовому місці зі зміщенням», про що складено акт № 7/1 11 травня 2016 року форми Н-1 «Про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом», форми Н-5 «проведення розлідування нещасного випадку.

Первинним оглядом МСЕК від 11 жовтня 2016 року у зв`язку з нещасним випадком, пов`язаного з виробництвом, ОСОБА_2 встановлено 10% втрати працездатності внаслідок трудового каліцтва.

При повторному огляді МСЕК у зв`язку з нещасним випадком, 18 жовтня 2017 року, пов`язаного з виробництвом, залишено 10% втрати працездатності внаслідок трудового каліцтва.

Оскільки виробничу травму отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно ч. 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача.

В своєму Рішенні від 27 січня 2004 року №2 Конституційний Суд України визначив, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15.

Враховуючи встановлені обставини справи, які знайшли своє підтвердження під час перегляду справи, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам законності.

Судом першої інстанції наведене належне детальне обґрунтування наявності підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди саме у розмірі 30 000 грн., в оскаржуваному рішенні наведені всі обставини, що мають суттєве значення при вирішенні питання щодо визначення розміру моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з визначеною судом сумою до відшкодування, однак висновків суду першої інстанції не спростовують.

Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд виходив із вимог чинного законодавства, врахував характер і тривалість його душевних страждань та обсяг змін в житті. Визначена судом сума відповідає ступеню втрати професійної працездатності, засадам розумності, виваженості та справедливості. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на практику судових рішень щодо стягнення суми моральної шкоди в іншому обсязі, підлягають відхиленню, враховуючи, що у справах, на які посилається позивач, обставини справи є відмінними, ступінь втрати працездатності потерпілих є значно вищий та супроводжувався інвалідністю.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, тому рішення суду в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2021року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова