Справа № 570/1276/20
Номер провадження 2/570/138/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Остапчук Л.В.

за участю: секретаря судових засідань Захарук Г.Л.

позивача ОСОБА_1

представника позивача, адвоката Байди І.В.

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне за правилами загального позовного провадження

цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Рівненської районної державної лікарні ветеринарної медицини, Головного управління Держпродспоживслужби, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання права на приватизацію квартири,

в с т а н о в и в :

У зв`язку з тим, що з 1995 року і по даний час він постійно працює в Рівненській районній державній лікарні ветеринарної медицини на посаді ветеринара, а з 2005 року - завідуючим Малошпаківської дільниці лікарні ветеринарної медицини, з моменту працевлаштування і по даний час постійно разом з дружиною та сином проживають, на підставі договору найму у квартирі АДРЕСА_1 , що належить на праві власності Рівненській районній державній лікарні ветеринарної медицини, з 2014 року неодноразово звертався до відповідачів щодо надання можливості на приватизацію квартири, однак постійно отримує відмови з різних причин, враховуючи, що виняткові обставини, які позбавляли б його права на приватизацію вищезгаданої квартири відсутні, в статусі службової квартира не перебуває, позивач звернувся з даним позовом до суду і просить визнати за ним право на безоплатну приватизацію квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що в спірній квартирі проживає з 1995 року до сьогодні. За свій рахунок ним було переведено дану квартиру з адміністративного приміщення в житлове, виготовлено технічну документацію, проведено газифікацію, проводилися ремонтні роботи. Зазначає, що звертався до районної лікарні ветеринарної медицини з метою отримання дозволу на приватизацію, в результаті чого було проведено збори, на яких було вирішено надати такий дозвіл, однак і після цього, дозвіл не отримано з Києва, з мотивів, що дане житло є службовим. Оскільки дане житло службовим не являється, є державною власністю, вважає, що має право на приватизацію, а тому просить позов задоволити, понесені ним судові витрати залишити за ним.

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Байда І.В., в судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що позивач в спірній квартирі проживає вже давно, рішенням зборів було надано дозвіл на приватизацію вказаної квартири, однак Держпродспоживслужба не дає згоди на приватизацію вважаючи, що дана квартира є службовою, проте і до сьогодні квартира статусу службової не має. Оскільки в позасудовому порядку врегулювати спір не вдається, квартира статусу службової немає, а тому може бути приватизована, було вирішено звернутися з даним позовом до суду, який він просить задоволити, судові витрати з відповідачів не стягувати.

Представник відповідача Рівненської районної державної лікарні ветеринарної медицини в судове засідання, в якому слухалась справа по суті, не з`явився. Від начальника Рівненської районної державної лікарні ветеринарної медицини надійшло клопотання, в якому він просить розглянути справу без участі їхнього представника, за наявними в матеріалах справи документами. В підготовчому судовому засіданні представник цього відповідача ОСОБА_4 заперечив проти позову.

Від представника Головного управління Держпродспоживслужби в Рівненській області Павла Максимова надійшов відзив на позовну заяву, в якому він пояснює процедуру приватизації службової квартири, зазначає, що Головне управління Держпродспоживслужби в Рівненській області не наділене повноваженнями встановлювати право позивача на приватизацію квартири та не відноситься до органів приватизації державного житлового фонду. Вказує також, що у зв`язку з тим, що оскільки Держпродспоживслужбою не створено орган приватизації, позивач отримує відмову у наданні дозволу на приватизацію. На підставі наведеного, вказує, що на думку управління у задоволенні позову слід відмовити, оскільки право позивача на приватизацію квартири Головним управлінням Держпродспоживслужби в Рівненській області не порушено.

В судовому засіданні представник головного управління Максимов П.В. позов не визнав і пояснив, що жодних документів, що дана квартира є службовою немає. Зазначив, що це була адмінбудівля, яку районна лікарня перевела у житлове приміщення. Оскільки квартира державна власність, перебуває на балансі районної лікарні, просить позов в частині позовних вимог саме до ГУ Держпродспоживслужби у Рівненській області та Держпродспоживслужби відмовити.

Від т.в.о.голови ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити повністю у задоволенні позову. Відзив мотивовано тим, що спірна квартира є власністю держави, власником якої є Держпродспоживслужба, а квартира перебуває в оперативному управлінні Рівненської районної державної лікарні ветеринарної медицини. Саме органом приватизації приймається рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян, про що зазначено у п.23 Положення про порядок передачі квартир громадянам, однак Держпродспоживслужба не відноситься до органів приватизації державного житлового фонду та не наділена повноваженнями встановлювати право позивача на приватизацію квартири. Крім того, вказує, що згідно чинного законодавства, не підлягають приватизації квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових. Також зазначає, що Державна ветеринарна та фітосанітарна служба України (правонаступником якої є Держпродспоживслужба) своїм листом не заперечувала щодо переведення частини адміністративних приміщень Рівненської районної державної лікарні ветеринарної медицини в житловий фонд із наданням статусу службового житла, а рішення щодо позбавлення статусу службового житла Держпродспоживслужба не приймала. Просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивач ОСОБА_1 з 19.04.1995 року і по даний час працює в Рівненській районній державній лікарні ветеринарної медицини на посаді завідуючого Малошпаківської ветдільниці. Ці обставини підтверджуються копією трудової книжки, яка долучена до матеріалів справи.

Позивач - ОСОБА_1 , його дружина - ОСОБА_6 та син - ОСОБА_7 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 , про що зазначено в довідці № 276 від 26 лютого 2020 року, виданій Дядьковицькою сільською радою Рівненського району.

Спочатку житло знаходилося в адмінприміщенні, а потім це житло було передано в житловий фонд.

Підставами проживання ОСОБА_1 у вищезгаданій квартирі є укладені між ним та власником квартири договори про тимчасове проживання в приміщенні установи ветеринарної медицини, які укладалися в січні 2011, 2013, 2014, 2016, 2017, 2018, 2019 років і копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно (бланк серії НОМЕР_1 ) від 27 жовтня 2014 року, індексний номер 28658550, власником вищезгаданої квартири є Рівненська Районна державна лікарня ветеринарної медицини, форма власності державна. Технічний паспорт на дану квартиру, виготовлений КП "РОБТІ" 09 вересня 2014 року також на юридичну особу - Рівненська районна державна лікарня ветеринарної медицини. Право власності на вищезгадану квартиру зареєстровано в установленому законом порядку, про що зазначено у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 125730679 від 30 травня 2018 року.

З листа Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України № 15-7-21/18465 від 25 червня 2014 року, адресованого Головному управлінню ветеринарної медицини в Рівненській області вбачається, що Держветфітослужба не заперечує щодо переведення у житловий фонд частини адмінприміщень Рівненської районної державної лікарні ветеринарної медицини, в т.ч. і Малошпаківської дільниці, із наданням статусу службового та постановки на відповідний облік у місцевих органів влади та оформлення всіх документів на проживання працівників ветмедицини, відповідно до вимог законодавства.

Рішенням виконкому Малошпаківської сільської ради № 56 від 27 серпня 2014 року на квартиру Малошпаківської ветдільниці присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 . Однак в цьому рішенні не зазначено, що це службова квартира і статусу службової квартирі їй не присвоювався.

Згідно протоколу зборів працівників трудового колективу Рівненської районної державної лікарні ветеринарної медицини № 4 від 26 липня 2017 року ОСОБА_1 надано згоду на приватизацію квартири, в якій він проживає.

На підставі протоколу № 4 від 22 грудня 2017 року, виконавчим комітетом Малошпаківської сільської ради ОСОБА_1 , сім`я якого складається з трьох осіб, було видано ордер на житлове приміщення № 1 від 11 січня 2018 року, на право зайняття житлового приміщення житловою площею 24,1 кв.м, яке складається з двох кімнат, загальною площею 51,7 кв.м, що за адресою: АДРЕСА_1 .

З моменту поселення в 1995 році в житло, яке спочатку знаходилося в адмінприміщенні, потім переведено у житловий фонд, і по даний час ОСОБА_1 і члени його сім`ї проживають у цій квартир. З 13 листопада 2015 року позивач ОСОБА_1 , його дружина і син зареєстровані у вказаній квартирі. Іншого житла у них немає. За власні кошти позивач проводить ремонт квартири, підтримує її в належному стані, оформив всі необхідні документи на квартиру.

Бажаючи приватизувати квартиру, ОСОБА_1 з заявами звертався до відповідних органів, зокрема: Рівненської районної державної лікарні ветеринарної медицини, Головного управління держпродспоживслужби в Рівненській області, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, але у приватизації квартири йому було відмовлено по причині того, що квартира є службовою.

Судом також встановлено, що за час проживання позивача з дружиною та сином у квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , жодних претензій до них щодо неправомірного проживання в ній, з боку відповідачів не пред`являлося.

Згідно зі ст.345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Норми ст.3 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" встановлюють, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають у черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

З метою оформлення приватизації квартири позивач від свого імені та в інтересах своєї сім`ї звертався до відповідачів із заявою та зібраними документами, однак згоди на таку отримано не було.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 10 ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир, житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ст.2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, де мешкають два і більше наймачів.

Пунктами 4, 5 ст.5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах.

Згідно ч.10 ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" органи приватизації не мають права відмовити мешканням квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п.2 ст.2 цього Закону.

Відповідно до п.2 ст.2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Перелік підстав для відмови в приватизації квартири на спірну квартиру позивача не розповсюджується.

Статтею 118 ЖК України визначено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Станом на дату ухвалення рішення судом відсутні будь-які докази, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 перебуває в статусі службової і поставлена на відповідний облік. В судовому засіданні позивач і представники відповідачів ствердили, що квартирі, в якій проживає позивач і члени його сім`ї, статус службової квартири не надавався.

Відповідно до п.11 ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вказані у позові обставини та долучені до позовної заяви письмові докази, можуть бути прийняті судом в якості належних доказів доведеності підстав для набуття права на приватизацію.

Суд вважає, що позивачем доведено обставини, необхідні для набуття права на приватизацію квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на вищенаведене, беручи до уваги всі докази подані сторонами, те, що позивач і його сім`я тривалий час проживають у вказаній квартирі, іншого житла не мають, несуть витрати по утриманню цього житла в належному стані, оплаті комунальних послуг, що свідчить про те, що позивач має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, дане житло не має статусу службового, суд вважає це житло належним позивачу ОСОБА_1 , його "житлом" в розумінні ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Законність проживання позивача і його сім`ї у вказаній квартирі відповідачами не оспорюється, вимоги про усунення перешкод у користуванні спірним житлом відповідачами протягом усього часу проживання позивача у квартирі не заявлялись.

Оцінивши всі обставини справи і подані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, доведеним належними доказами, а отже підлягає задоволенню.

В зв`язку з задоволенням позову, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів належало б стягнути судові витрати, а саме судовий збір, який був сплачений позивачем при подачі позову до суду. Однак, враховуючи доводи позивача і його представника в судовому засіданні, які не бажають, що судовий збір був стягнутий з відповідачів на користь позивача, суд вважає за можливе судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.76, 78, 81, 141, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст.328, 345 ЦК України, ст.ст.15, 118 ЖК Української РСР, Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до Рівненської районної державної лікарні ветеринарної медицини, Головного управління Держпродспоживслужби, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання права на приватизацію квартири - задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_8 право на безоплатну приватизацію квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 17 вересня 1996 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Відповідач - Рівненська районна державна лікарня ветеринарної медицини, вул.Поповича, № 65-А, м.Рівне, Рівненської області, .

Відповідач - Головне управління Держпродспоживслужби в Рівненській області, вул.Малорівненська, № 91, м.Рівне, .

Відповідач - Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, вул.Б.Грінченка, № 1, м.Київ, .

Повний текст рішення виготовлено 15 лютого 2021 року.

Суддя Остапчук Л.В.