Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3584/19 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О.С.
Категорія 68 Доповідач Микитюк О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Микитюк О. Ю. суддів Талько О.Б.

Галацевич О.М.

при секретарі Бірюченко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу №296/3584/19

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 01 лютого 2021 року, додаткове рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 лютого 2021 року, ухвалені під головуванням судді Рожкової О.С. у м. Житомирі,

встановив:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнення з нього аліментів на утримання дітей та своє утримання до досягнення дочкою ОСОБА_5 трьох років. Після уточнення вимог щодо розміру аліментів просила стягувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/2 всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до їх повноліття; аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду. В обґрунтування позову зазначила, що перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах з вересня 2017 року, проживали разом. Після переїзду ОСОБА_2 до м.Житомира він постійно навідував позивача та дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька ОСОБА_5 . Діти проживають разом з позивачкою, знаходяться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги дітям не надає.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 01 лютого 2021 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/2 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 10 квітня 2019 року до досягнення дітьми повноліття.

Додатковим рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11 лютого 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (тисяча) гривень, щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 10.04.2019 і до досягнення дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення і додаткове рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що спільно з ОСОБА_1 не проживав та не мав наміру зареєструвати шлюб. Він не є батьком дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і не має обов`язку по сплаті аліментів на їх утримання та утримання їх матері. Суд першої інстанції безпідставно відмовив у допиті свідків, призначенні повторної та комісійної судово-генетичних експертиз. При проведенні експертизи експерт відділення ДНК Київського міського бюро судово-медичної експертизи Юрченко М.В. порушила Правила проведення судово-медичних експертиз у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6 не здійснювала збір анамнезу, відбір слини, а також правила забору та зберігання зразків, не дотрималась методики, викладеної в методичних рекомендаціях МОЗ України. Доводів щодо неправильності рішення суду в частині визначення розміру аліментів апеляційна скарга не містить.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 у позивачки народився син ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 - дочка ОСОБА_4 , батьком яких зазначений ОСОБА_6 . Відомості до актових записів про народження дітей про батька ОСОБА_2 внесені на підставі ст.135 СК України.

ОСОБА_1 має на утриманні трьох дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_3 хворіє, що стверджується консультаційним висновком спеціаліста від 19.12.2019 та іншими медичними документами, її житло пошкоджено внаслідок пожежі.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.5 Сімейного кодексу України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано ст.125 Сімейного кодексу України. Відповідно до частини другої ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій ст.128 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України 2004 року рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Калачова проти Російської Федерації» № 3451/01, &34 від 7 травня 2009, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорювання батьківства».

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 09 липня 2020 року за клопотанням позивачки була призначена судово-генетична експертиза, проведення якої доручено Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи.

За результатами проведення судово-генетичної експертизи встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складає величину не менш ніж 99,99%, що стверджується висновком експерта № 103-194-2020 від 18.09.2020 (а.с.114-117).

Як вбачається із змісту висновку експерта, виділення ДНК проводилось згідно з методикою, викладеною в методичних рекомендаціях «Використання ДНК-аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей)» МОЗ України Київ 2012, з використанням іонообмінної смоли Chelex 100.

Відповідно до п.1. Розділу ІІ даної Методики ДНК виділяють з крові. Порядок відбору зразків крові у живих осіб викладений в п.1 Розділу ІІ Методики та методичних рекомендаціях «Дослідження рідкої крові та її слідів на речових доказах, Київ, 2010р.(Розділ III, п.1.Відбір крові). Доводи апелянта про порушення експертом Правил проведення судово-медичних експертиз у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи необґрунтовані. Правила були затверджені наказом МОЗ України від 17.01.1995, до запровадження методики виділення ДНК з використанням іонообмінної смоли Chelex 100, яка не передбачає збір анамнезу та відбір зразків слини.

З огляду на вище вкладене, суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні клопотань ОСОБА_2 про признання повторної та комісійної судово-генетичних експертиз.

Оскільки ДНК-тест за усталеною практикою Європейського Суду з прав людини , є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання ОСОБА_2 , про допит свідків з приводу його перебування у м. Житомирі і не проживання сторін спільно на час ймовірного зачаття дітей.

Підстави для скасування рішення про визнання батьківства відсутні.

З урахуванням положень ч. 1, 2 статті 27 Конвенції ООН "Про права дитини" 1989 року, ст.ст.84, 86, 88, 91, 180-184, 191 Сімейного кодексу України, виходячи з того, що відповідач є працездатною особою, не довів матеріальної неспроможності надавати утримання своїм малолітнім дітям та їх матері, суд першої інстанції правильно стягнув аліменти в розмірі 1/2 частки від його заробітку (доходу) щомісячно на утримання дітей та в розмірі 1000 грн. на утримання ОСОБА_1 до досягнення меншою дитиною трирічного віку.

Рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права і залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 01 лютого 2021 року і додаткове рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 лютого 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Судді: