Справа № 159/3926/18
Провадження № 2/159/276/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

з участю:

секретаря судового засідання Спасюк К.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що протягом останніх 9-ти років сторони проживали в АДРЕСА_1 у будинку відповідача без укладення шлюбу.

Сторони вели спільне господарство, виховували дитину відповідача - ОСОБА_4 , 2004 року народження. ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач народила сина ОСОБА_5 , якого було записано у свідоцтві про народження як ОСОБА_5 .

З грудня 2017 року по червень 2018 року сторони та неповнолітні діти проживали в АДРЕСА_2 в орендованій квартирі.

У червні 2018 року, допоки позивач перебував у відрядженні як водій, відповідач забрала речі, дітей та переїхала у свій будинок в с. Скулин Ковельського району Волинської області.

Відповідач повідомила позивача, що він є батьком сина ОСОБА_5 , однак вона не даватиме змоги побачитись з ним, так як має намір вийти заміж за іншого чоловіка, який хоче усиновити ОСОБА_5 . Натомість, позивач вказує, що він прагне виховувати та піклуватись про дитину.

Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати батьком дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести відповідні зміни до свідоцтва про його народження.

В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю. Вказував на те, що він є водієм, а відповідач їздила з ним по Європі та завагітніла в той час. Коли стало відомо, що відповідач вагітна, вони разом ходили в лікарню ставати на відповідний облік. В той час, коли відповідач перебувала в лікарні на до пологовій підтримці, він постійно доглядав за нею. Після родів забрав відповідача та сина з пологового будинку та доглядав за ними. Крім цього, вказував на те, що на даний час у нього є свідоцтво про народження дитини, яке є чинним та відповідно до якого він є батьком дитини. Враховуючи викладене, позивач просив позов задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала та зазначила, що позивач не є батьком сина ОСОБА_5 та просила в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача - ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що докази, які підтверджують походження дитини від позивача в матеріалах справи відсутні, а тому вважає, що позов є безпідставним та в його задоволенні слід відмовити.

Суд, заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, прийшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення даного позову виходячи з таких міркувань.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 , виданого 02.11.2015 року виконкомом Скулинської сільської ради Ковельського району Волинської області слідує, що батьками останнього зазначено ОСОБА_8 та ОСОБА_2 /т. 1 а.с. 91/.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, відомості у актовому записі про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про батька внесено відповідно до положень ч. 1 ст. 135 СК України, тобто, зі слів матері дитини /т. 1 а.с. 92/.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач та відповідач на момент народження дитини в зареєстрованому шлюбі не перебували, а тому реєстрація народження здійснена на підставі ч. 1 ст. 135 СК України.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 128 Сімейного кодексу України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази у сукупності. Причому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог.

Так, як на підставу своїх вимог позивач покликається на письмові докази - на копію свідоцтва про хрещення дитини, на фотознімки дитини та пояснюючу записку ОСОБА_9 /т. 1 а.с. 58-62, 89-90/.

Проте такі письмові докази самі по собі, без взаємозв`язку з іншими доказами, жодним чином не підтверджують кровного споріднення позивача та дитини.

В ході підготовчого судового засідання позивач в категоричній формі відмовився від виклику в судове засідання свідків, які б могли підтвердити певні обставини, та від призначення судової молекулярно-генетичної експертизи.

В той же час, визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц (провадження № 61-14438св18) вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази.

Аналогічна позиція висловлена і в постанові Верховного Суду від 18.11.2020 року в даній справі, якою було скасовано рішення судів попередніх інстанцій /т. 1 а.с. 227-231/.

Беручи до уваги заявлені позовні вимоги позивача, саме висновок експертизи є одним із тих доказів, який може підтвердити або ж спростувати доводи позовної заяви.

Покликання позивача на те що, він вказаний батьком в свідоцтві про народження ОСОБА_5 , яке видано повторно 24.12.2020 року, і цього достатньо для визнання його батьківства, є безпідставними, оскільки таке свідоцтво було видано на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду в даній справі від 30.01.2020 року /т. 1 а.с. 97-100/, яке постановою Верховного Суду від 18.11.2020 року було скасовано /т. 1 а.с. 227-231/.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог позивач не подав.

Таким чином, доводи позивача на обґрунтування позову є повністю голослівними та жодним з видів доказів, що передбачені ЦПК України, не підтверджені.

Аналізуючи викладене вище в сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цілому.

Крім цього, відмовляючи в задоволенні позову, суд, на підставі ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, покладає на позивача за понесені ним судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 82, 89, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, на підставі ст. 125, 126, 128, 135 СК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повний текст рішення складено та підписано 31 травня 2021 року.

Головуючий П. Ю. Бойчук