Провадження № 2/521/845/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2021 р. м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Леонова О.С.,

при секретарі судового засідання Філозофенко А.С.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника вiдповiдача Гнатюк В. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Комунального Підприємства «Житлово-Комунальний сервіс «Черьомушки» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

У серпні 2020 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулись ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи КП «Житлово-Комунальний сервіс «Черьомушки» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що їм на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 20260639). 22.06.2020 року зазначену квартиру затоплено із квартири АДРЕСА_2 , яка знаходиться на другому поверсі цього ж будинку, що підтверджується актом, складеним представниками Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Черьомушки». Згідно з актом в квартирі позивачів відбувається залиття ванної кімнати; на момент обстеження у квартирі відповідача в ванній кімнаті на підлозі було виявлено воду, унітаз в квартирі «полностью забандажирован», залитий цементом, для визначення точної причини затоплення необхідний демонтаж унітазу.

З метою визначення обсягу шкоди, завданої затопленням ванної кімнати, позивачі звернулися до Одеської філії ТОВ «Судова незалежна експертиза України». За результатами проведеного дослідження складено висновок № ED-2502-1-1556.20 будівельно-технічного дослідження від 23.07.2020 року, згідно з яким матеріальна шкода становить 13052 грн. Також позивачами понесені витрати на проведення будівельно-технічного експертного дослідження у сумі 3700 грн. На думку позивачів, матеріальну шкоду завдано їхньому майну з вини відповідача.

Стягнення моральної шкоди позивачі обґрунтовують душевними переживаннями, пов`язаними із пошкодженням майна та триваючим неусуненням відповідачем причини затоплення, що призвело до порушення їх звичайного ритму життя.

Ухвалою Малиновського районного суду від 17.08.2020 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження.

12.11.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов (вхід. № 49078). Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та вважає їх необґрунтованими. На його думку, затоплення квартири позивачів сталося або внаслідок перепланування ними своєї квартири під час ремонту, або неправильної експлуатації душової кабіни позивачами (а.с. 91-99).

18.11.2020 року через канцелярію суду від позивачів надійшла відповідь на відзив (а.с. 103-107), в якій зазначається, що на думку позивачів відзив необґрунтований,незаконний та такий, що суперечить справжнім обставинам справи.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 08.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В розгляді справи по суті оголошувались перерви для повторного виклику та допиту свідків.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувалися.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання, з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до суду не з`явилися, повідомлялися належним чином та своєчасно, до суду надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності за наявними у справі доказами.

Представник відповідача ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2 у судове засідання з`явилися, просили суд відмовити у задоволенні позову.

Третя особа КП «Житлово-Комунальний сервіс «Черьомушки» явку представника до суду не забезпечила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином та завчасно, жодних заяв та клопотань не надала.

2. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 належить на праві спільної часткової власності квартира АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 20260639), зазначене підтверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 від 16.07.2007 року та інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 30.07.2020 року.

Квартира № 8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) в тому ж будинку, яка належить ОСОБА_2 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.07.2020 року, знаходиться на другому поверсі над квартирою АДРЕСА_3 .

Актом від 22.06.2020 року, складеним представниками КП «Житлово-Комунальний сервіс «Черьомушки», а саме начальником Дільниці № 3 КП «ЖКС «Черьомушки» Тамбовцевим Г. В., старшим майстром ОСОБА_6 , майстром ОСОБА_7 , встановлено, що під час обстеження квартири АДРЕСА_3 виявлено залиття санвузла, а на момент обстеження у квартирі АДРЕСА_2 у ванній кімнаті на підлозі було виявлено воду, унітаз в квартирі «полностью забандажирован», залитий цементом, для визначення точної причини затоплення необхідний демонтаж унітазу.

Висновком будівельно-технічного експертного дослідження від 23.07.2020 року № ED-2502-1-1556.20 встановлено, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт в квартирі АДРЕСА_3 , які необхідно провести для усунення пошкоджень, заподіяних залиттям, станом на момент складання висновку становить 13052,00 грн. (тринадцять тисяч п`ятдесят дві гривні).

Актом від 23.10.2020 року, складеним начальником Дільниці № 3 КП «ЖКС «Черьомушки» Дергачовим В.Б. та майстром ОСОБА_8 , встановлено, що відбувається залиття санвузла квартири АДРЕСА_3 із вини власників квартири АДРЕСА_4 виявлено порушення системи водовідведення та не надано доступ до стояка каналізації.

Актом від 11.01.2021 року, складеним начальником дільниці № 1 Керуючої компанії «Сервіс Плюс» Дергачовим В.Б. та майстром ОСОБА_7 , встановлено, що власники квартири АДРЕСА_5 не надали доступ до стояка каналізації, чим позбавили можливості встановити точну причину триваючого залиття санвузла у квартирі АДРЕСА_3 .

Крім того, з листа Керуючої компанії «Сервіс Плюс» від 11.01.2021 року, вих. № 11/01, вбачається, що припущення відповідача щодо перепланування позивачами квартири не знайшли свого підтвердження.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . ОСОБА_9 показали, що в квартирі АДРЕСА_1 , дійсно відбувається затоплення санвузла. Свідок ОСОБА_6 зазначив, що на момент обстеження у квартирі АДРЕСА_2 , яка знаходиться над квартирою АДРЕСА_3 , на момент обстеження у санвузлі була мокра підлога, гофра унітазу зацементована, що не дало можливості встановити точну причину затоплення, відповідач відмовився вжити будь-яких заходів щодо усунення причини залиття. Свідки підтвердили, що акти були підписані дійсно ними та вони брали участь у обстеженні.

Отже, підставою звернення до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є пошкодження майна, належного позивачам на праві спільної часткової власності, яке відбулось внаслідок затоплення їх квартири.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Водночас, відповідачем не було надано жодного доказу, який би свідчив, що затоплення квартири АДРЕСА_1 відбулося не з його вини. Крім того, при наданні пояснень відповідач ОСОБА_2 не заперечував, що в його квартирі була мокра підлога в санвузлі, та зазначив, що він викликав сантехніка, який замазував цементом гофру унітазу.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІУ від 24.06.2004 р. в редакції, що діяла на час виникнення між сторонами спірних правовідносин, споживач зобов`язаний за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Факт залиття квартири, власниками якої є позивачі, з вини відповідача ОСОБА_2 підтверджується актами залиття від 22.06.2020, 23.10.2020, 11.01.2021 р., показами свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 . Оцінка зазначених доказів у їх сукупності вказує на те, що залиття квартири АДРЕСА_1 відбулось внаслідок несправності унітазу, що знаходиться в квартирі АДРЕСА_5 , власником якої є відповідач ОСОБА_2 . Така вина полягає у бездіяльності ОСОБА_2 у проведені своєчасного ремонту та заміні санітарно-технічних приладів і пристроїв. Зазначені акти та покази свідків, допитаних у судовому засіданні, у силу статей 77,78 ЦПК України є належним і допустимим доказом, яким спростовуються відповідні посилання ОСОБА_10 та його представника про недоведеність причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та їх поведінкою.

Твердження відповідача, що затоплення квартири АДРЕСА_1 відбувається внаслідок перепланування санвузла, позивачами не були підтверджені належними та допустимими доказами.

Суд враховує, що з часу звернення позивачів до утримувача будинку та відповідача жодних заходів щодо припинення триваючого затоплення вжито не було, що унеможливлює проведення ремонтних робіт у санвузлі квартири позивачів.

Також при вирішенні спору судом враховується, що відповідно до частини другої ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частин 4 та 5 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків.

Висновком будівельно-технічного експертного дослідження від 23.07.2020 року № ED-2502-1-1556.20 встановлено, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт в квартирі АДРЕСА_3 , які необхідно провести для усунення пошкоджень, заподіяних залиттям, станом на момент складання висновку становить 13052,00 грн. (тринадцять тисяч п`ятдесят дві гривні).

Таким чином, позивачами доведена протиправність дій відповідача ОСОБА_2 , а також причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття їх квартири, а матеріальна шкода становить 13052, 00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів відповідно до розміру їх частки у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , у сумі 4350,66 грн.кожному.

Також, враховуючи доведеність вини ОСОБА_2 у завданні шкоди майну позивачів, суд з урахуванням принципів виваженості, розумності та справедливості вважає можливим задовольнити їх вимоги в частині стягнення моральної шкоди в розмірі по 1000,00 грн. кожному. При цьому суд виходить з того, що пошкодження квартири спричинило порушення звичайного укладу життя позивачів, необхідність докладання з їх боку додаткових зусиль для відновлення свого житла. Крім того, судом враховується та обставина, що пошкоджена квартира не відновлена до цього часу.

ОСОБА_2 не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивачів, не заявляв та не надав доказів стосовно розміру спричиненої позивачам майнової шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Аргументи ОСОБА_10 та його представника про недоведеність причинно-наслідкового зв`язку між фактом залиття належної позивачам квартири та несправністю його унітазу є безпідставними, оскільки цей факт зафіксовано у вищевказаних актах та підтверджується показами допитаних свідків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь позивачів слід стягнути витрати, пов`язані з проведенням будівельно-технічної експертизи прапорційно до розміру задоволення позову. Сума витрат у розмірі 3700,00 грн. підтверджується договором від 07.07.2020 року № ED-2502-1-1556.20 про проведення за заявою ОСОБА_1 будівельно-технічного експертного дослідження приміщення № 2 квартири АДРЕСА_1 . Вбачається, що таких матеріальних витрат позивачі не понесли б, якби не залиття квартири, спричинене недбалим ставленням відповідача до стану його квартири, а тому також підлягають відшкодуванню. Такі витрати вважаються витратами повязаними з розглядом справи в суді, адже є витратами, які мусили б бути зроблені позивачами для відновлення свого порушеного права ( інші судові витрати).

Судовий збір по справі у сумі 840,40 грн., який сплачений позивачами у повному обсязі при зверненні до суду, покласти на відповідача прапорційно до розміру задоволення позову.

Таким чином із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 слід стягнути судові витрати у сумі 2288,10 грн. в рівних частках по 762,70 грн. кожному.

У задоволенні клопотання відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу належить відмовити, оскільки відповідно до позиції Верховного Суду у постанові КАС ВС від 11.06.2020 року по справі №821/227/17, а також у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року по справі №199/3939/18-ц, витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц Верховний Суд вказав, що витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Верховний Суд у справі № 908/2506/17 зауважив, що витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідачем ОСОБА_2 на підтвердження надання йому правничої допомоги ОСОБА_11 не додано ні договір про надання правничої допомоги, ні відповідного акту приймання-передачі виконаних робіт. Таким чином суд вважає, що заявлена відповідачем вимога щодо відшкодування йому витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_7 ) за участю третьої особи Комунального Підприємства «Житлово-Комунальний сервіс «Черьомушки» (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юлія Лип, буд. 38А, ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування, завданої залиттям квартири АДРЕСА_1 , матеріальної шкоди у сумі 4350,66 грн. та моральної шкоди у сумі 1000 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в якості відшкодування, завданої залиттям квартири АДРЕСА_1 , матеріальної шкоди у сумі 4350,66 грн. та моральної шкоди у сумі 1000 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в якості відшкодування, завданої залиттям квартири АДРЕСА_1 , матеріальної шкоди у сумі 4350,66 грн. та моральної шкоди у сумі 1000 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судові витрати у сумі 2288,10 грн. в рівних частках по 762,70 грн. кожному.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27.05.2021 року.

Головуючий О. С. Леонов

27.05.21