Справа № 156/416/21
Провадження № 2/156/308/21
Рядок статзвіту № 9
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

01 листопада 2021 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Малюшевської І. Є.,

за участю секретаря судового засідання Фітя А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду смт. Іваничі цивільну справу № 156/416/21

за позовом ОСОБА_1 , представник - Свистун Ольга Василівна ,

до Павлівської об`єднаної територіальної громади Володимир-Волинського району Волинської області,

ОСОБА_3 , представник Шумський Анатолій Адамович

про визнання права власності на спадкове майно,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 - не з`явилася,

представник прозивача - Свистун О.В. ,

представник відповідача Павлівської об`єднаної територіальної громади Володимир-Волинського району Волинської області - не з`явився,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача ОСОБА_3 - Шумський А.А. - не з`явився;

в с т а н о в и в :

І. Суть спору

02.06.2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом покликаючись на те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її дядька - ОСОБА_5 залишилося спадкове майно, яке складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і знаходиться по АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_5 склав заповіт на її ім`я та ім`я ОСОБА_3 .

Про складення дядьком на її ім`я заповіту стало відомо тільки у 2020 році, у зв`язку з чим рішенням Іваничівського районного суду від 03.03.2021 року їй було визначено додатковий строк для прийняття спадщини.

21 травня 2021 року ОСОБА_1 подала до Іваничівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Однак, їй було надано відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок після смерті ОСОБА_5 , оскільки відсутні правовстановлюючі документи на даний житловий будинок, що знаходиться АДРЕСА_1 .

Вона прийняла спадщину після смерті спадкодавця, подавши відповідну заяву державному нотаріусу Іваничівського районного нотаріального округу Кононенко Л.С. Однак, оформити право власності на спірний житловий будинок через нотаріальну контору у неї немає можливості, в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності померлої на вказаний вище житловий будинок. З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5

ІІ. Позиція учасників справи

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з мотивів, наведених у позовній заяві.

Представник позивача Свистун О.В. в судовому засідання додатково пояснила, що ОСОБА_3 у серпні 2004 року звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті дядька ОСОБА_5 , однак в такій вказав, що всі документи, які підтверджують його право на прийняття спадщини він надасть пізніше. Документи були надані ОСОБА_3 після спливу шести місяців для прийняття спадщини, що привело до того, що нотаріус не повідомила ОСОБА_1 про наявність заповіту на її ім`я. Навіть після спливу шести місяців для прийняття спадкоємцями спадщини після смерті ОСОБА_5 , нотаріус не повідомила позивачку про наявність заповіту на її ім`я.

Представник відповідача ОСОБА_3 - Шумський А.А. в попередньому судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив відмовити у задоволенні такого у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 помер раніше своєї дружини - ОСОБА_6 , яку до смерті доглядав саме ОСОБА_3 , а не позивачка.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не доглянула до смерті ОСОБА_5 , як було домолено між спадкодавцем та нею. Коли ОСОБА_1 звернулася до сільської ради їй там повідомили про обов`язок доглянути спадкодавця, однак вона казала, що спадковий будинок їй не потрібен. Догляд ОСОБА_5 до смерті здійснив він, тому вважав, що має право на всю спадщину після смерті ОСОБА_5 . Вважає, що позивачка знала про заповіт і не бажала прийняття спадщини.

У матеріалах справи міститься заява представника відповідача сільського голови Павлівськоїсільської ради Володимир-Волинського району Волинської області Сапожника А., згідно якої просив розгляд справи проводити без участі представника.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою від 11.06.2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 09.07.2021 року.

Ухвалою від 09.07.2021 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті на 07.09.2021 року. Розгляд справи було відкладено на 01.11.2021 року.

Відповідачем Павлівською сільською радою Володимир-Волинського району Волинської області явку свого представника у судове засідання 01 листопада 2021 року не забезпечено.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Випадки відкладення розгляду справи відсутні.

ІV. Обставини справи, встановлені судом

31.08.2020 року відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 22.05.2004 року (а.с.14), до складу якої входить житловий будинок з надвірними господарсько-побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , на який відсутні правовстановлюючі документи.

Право власності на зазначений житловий будинок ОСОБА_5 зареєстровано не було.

08.04.2002 року спадкодавець ОСОБА_5 склав заповіт, за яким належний йому житловий будинок з присадибною ділянкою заповів ОСОБА_1 , а все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_3 , що підтверджується копією заповіту, посвідченого 08.04.2002 року секретарем виконавчого комітету Колонської сільської ради Іваничівського району Волинської області Івановою Л.Ф. та зареєстрованого в реєстрі за № 12 (а.с.8, 29).

Останнім місцем проживання ОСОБА_5 був буд. АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_5 спадкоємцем є ОСОБА_1 , яка у вказаному господарстві не зареєстрована та не проживає. Спадкодавець проживав і був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 з 1954 року по день смерті. Пережилого подружжя немає, що підтверджується довідкою Павлівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області № 95 від 04.01.2020 року (а.с.6).

Згідно виписки з погосподарської книги № 3 за 2020 рік житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 рахується за померлим ОСОБА_5 (а.с.7).

Копією погосподарської книги також стверджується, що в будинковолодінні АДРЕСА_1 та рахується за ОСОБА_5 , проживала також дружина останнього - ОСОБА_7 (а.с.41-43).

Згідно рішення Колонської сільської ради народних депутатів другого скликання від 13.10.1993 року № 13-5 ОСОБА_5 було передано у приватну власність, в тому числі, земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель у розмірі 0,10 га, яка розташована у с. Колона (а.с.12).

Як вбачається із відповіді нотаріуса Іваничівської державної нотаріальної контори Волинської області Кононенко Л.С. № 317/01-16 від 16.06.2021 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру спадкова справа на ім`я ОСОБА_5 була заведена Іваничівською державною нотаріальною конторою на підставі заяви ОСОБА_3 , якою він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 . Вказана заява була зареєстрована 06 серпня 2004 року за № 399 (а.с.27).

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла також позивачка по справі ОСОБА_1 , яка подала нотаріусу відповідну заяву після поновлення строку для подачі такої згідно рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 03.03.2021 року № 156/222/20, що набрало законної сили 12.04.2021 року (а.с.15-17, 31).

Інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині чи претендували б на таку, немає.

08 грудня 2004 року ОСОБА_3 державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, спадкове майно на яке було видано вказане свідоцтво складається з земельної ділянки площею 1,95 га. розташованої на території Колонської сільської ради Іваничівського району Волинської області, яка передана для ведення особистого селянського господарства, належної померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю. (а.с.30).

В той же час, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок ОСОБА_1 не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права, що підтверджується постановою нотаріуса Іваничівської державної нотаріальної контори Волинської області Кононенко Л.С. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.05.2021 року (а.с.5).

У зв`язку із вищевказаним позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

V. Застосоване судом законодавство

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Так, відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

У відповідності до статті 1268 ЦК Україниспадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п. 23Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

ЦПК України встановлено, що:

- відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

- у відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

-статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

- відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

- відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

VI. Висновки суду

Позиція відповідача ОСОБА_3 спростовується доказами, що містяться у матеріалах даної справи.

Пояснення представника відповідача ОСОБА_3 - Шумського А.А. не ґрунтуються на доказах, що містяться у матеріалах даної справи.

З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця ОСОБА_5 ; вона у передбачений законом спосіб прийняла дану спадщину; інших спадкоємців, які б у встановлені законом строки вчинили дії щодо прийняття спадщини щодо спірного будинку судом не встановлено; до складу спадщини спадкодавця ОСОБА_5 входить спірний житловий будинок з надвірними господарсько-побутовими будівлями та спорудами, однак право власності на такий не було зареєстровано у встановленому законом порядку, внаслідок чого відсутні оригінали правовстановлюючих документів на вказане майно, суд дійшов висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту своїх порушених прав, як визнання за нею права власності на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав позивача, а тому може бути застосований судом.

З огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову в повному обсязі та визнання за позивачкою ОСОБА_1 права власності на спірний житловий будинок з надвірними господарсько-побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

VII. Судові витрати

Виходячи з вимог ст. 141 ЦПК України та враховуючи клопотання ОСОБА_1 , судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Павлівської об`єднаної територіальної громади Володимир-Волинського району Волинської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з посподарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація щодо сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Представник позивача: адвокат Свистун Ольга Василівна, діє на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 63 від 11.12.2017 року, Ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії ВЛ № 000, 067641 від 09.07.2021 року; адреса: вул. пр. Волі, буд. 6 офіс № 17 м. Луцьк, Волинської області;

Відповідач: Павлівська об`єднана територіальна громада Володимир-Волинського району Волинської області, , зареєстроване місце проживання: вул.Незалежності, 12 с.Дорогиничі Волинська обл. Волинська обл.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Представник відповідача: Шумський Анатолій Адамович, діє на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1183 від 29.11.2019 року, Ордеру про надання правничої (правової) допомоги від 09.07.2021 року; адреса: АДРЕСА_4 .

Повний текст судового рішення складено 11 листопада 2021 року.

Суддя І. Є. Малюшевська