Провадження № 22-ц/801/2290/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 рокуСправа № 127/28588/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У грудня 2020 року АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 01.11.2017 року ОСОБА_1 приєдналась до умов та правил надання банківських послуг А Банку з метою укладення кредитного договору б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети Заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг А-Банком ОСОБА_1 надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну карку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач ОСОБА_1 не виконувала належним чином умови кредитного договору, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість, яка станом на 17.11.2020 року становить 54 728,39 грн, яка складається з наступного: 43 314,78 грн заборгованість за кредитом; 11 413,61 грн заборгованість по відсоткам.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент - Банк» заборгованість в розмірі 37 317 грн 25 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент - Банк» судові витрати в розмірі 1433,35 грн.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду АТ " Акцент-Банк " подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило оскаржуване рішення скасувати в частині відмовлених позовних вимог і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже рішення суду в частині задоволених позовних вимог, апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині не оскаржується.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Виноградський А.П. вважає вимоги апеляційної скарги безпідставними, та зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог банку, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог АТ «А-Банк» відмовити в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 01.11.2017 року ОСОБА_1 приєдналась до умов та правил надання банківських послуг А Банку з метою укладення кредитного договору б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети Заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг а А-Банком ОСОБА_1 надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6 розворот).

Згідно з розрахунком позивача, станом на 17.11.2020 року заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 54 728,39 грн, яка складається з наступного: 43 314,78 грн заборгованість за кредитом; 11 413,61 грн заборгованість по відсоткам.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернуті, проте Банком не підтверджено, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови та Тарифи, а не інші, що саме ці Умови та Тарифи розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ «Акцент Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати штрафу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.

Забезпечення виконання зобов`язання у вигляді неустойки (штрафу, пені) регулюється ст. ст. 549-552 ЦК України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (штрафу, пені) (ст. 611 ЦК України).

Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 01.11.2017 року укладеного між сторонами станом на 17.11.2020 року заборгованість за кредитом становить 54 728,39 грн, з яких 43 314,78 грн заборгованість за кредитом; 11 413,61 грн заборгованість по процентам (а.с. 5-6).

Порядок стягнення, розмір процентів передбачені Тарифами користування кредитною карткою «Універсальна Gold», проте Банком не підтверджено, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови та Тарифи, а не інші, що саме ці Умови та Тарифи розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ «Акцент Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення із ОСОБА_1 існуючої заборгованості по кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути з останньої заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі щодо розміру і порядку нарахування процентів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 01 листопада 2017 року, посилався також на Умови та правила надання банківських послуг та Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Колегія суддів погоджується із посиланням суду першої інстанції на те, що позивачем не підтверджено укладення кредитного договору саме на тих умовах, які заявлені банком у позовній заяві.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованості по процентам, за користування кредитними коштами, за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, оскільки вони відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог та незаконність відмови у позові в частині стягнення заборгованості по процентам з підстав його недоведеності, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

Разом з тим слід зазначити, що згідно ч. 2 ст. 360 ЦПК України встановлено, яким за своїм змістом має відповідати відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Виноградський А.П. просив, зокрема: рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд не бере до уваги вимоги, які зазначені у відзиві на апеляційну скаргу, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, проте відповідачка не скористалась правом на оскарження рішення суду першої інстанції. Крім того, слід зазначити, у відзиві на апеляційну скаргу учасник справи викладає заперечення проти доводів апеляційної скарги, а не вимоги щодо рішення по суті.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко