У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2021 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Заярного А.М.,

за участі секретаря судових засідань Мухи Р.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на малолітню дитину,

ВСТАНОВИВ:

Позивач у позові, з яким звернулася до суду 11.03.2021, заявила клопотання про витребування доказів: у АТ КБ «Приват Банк», АТ КБ «Альфа Банк» інформації про надходження на рахунки ОСОБА_3 з 01.12.2017 по цей час; у Державної прикордонної служби інформації щодо перетину кордону ОСОБА_3 ; у Посольства США в Україні інформації про видані відповідачеві візи; Головного обчислювального центру єдиного державного демографічного реєстру інформації про видачу відповідачеві посвідчення моряка; ТОВ Ганза Редері СА інформацію про надані послуги посередництва при працевлаштуванні відповідача.

Також на усунення недоліків позовної заяви позивач 01.04.2021 подала заяву, в якій просила додатково витребувати у Головного територіального управління юстиції м. Києва інформацію щодо звернення ОСОБА_1 зі скаргами на бездіяльність державного виконавця Арійончик К.В.

Позивач заявлене клопотання про витребування доказів підтримала.

Представник відповідача заперечив у задоволенні клопотання, вважає його поданим з порушенням вимог, передбачених ст. 84 ЦПК України.

Розглянувши клопотання позивача про витребування доказів, суд приходить до таких висновків.

Суд вважає, що клопотанням про витребування доказів не відповідає вимогам визначеним ч.4 ст. 84 ЦПК України, адже в ньому не зазначено обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Позивачем жодним чином не підтверджено про існування такого доказу, і теперішнє його місце знаходження. В матеріалах цивільної справи наявна лише копія довідки №319/10 від 22.12.2016 про перетин кордону Вигівським з 2014 по 2016 роки та висновок по матеріалам перевірки ЄО №35308 від 24.05.2016, походження яких, та законність отримання яких позивачем нічим не підтверджено. Як пояснила в судовому засіданні позивач, що інформація, яку вона просить витребувати, відома їй зі слів батька відповідача.

Суд звертає увагу, що відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 цього Кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК) і збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 12 ЦПК).

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Іншими словами, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Отже, сторона самостійно повинна довести обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог чи заперечень і саме така сторона повинна нести ризик настання наслідків, пов`язаних із не наданням доказів.

В силу вимог п. 4 ч. 5 ст. 12, ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд лише сприяє сторонам у здійсненні їхніх прав, а не збирає докази замість таких сторін.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 84, 257, 260 ЦПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Андрій ЗАЯРНИЙ