Постанова

Іменем України

17 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 395/1368/19

провадження № 61-19118св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Вікторія-Агро»,

відповідачі: ОСОБА_1 , Фермерське господарство «Урожай-2018»

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Кропивницького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Єгорової С. М., Карпенка О. Л., Мурашка С. І.та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Єгорової С. М., Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Вікторія-Агро» (далі - СТОВ «Вікторія-Агро») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Урожай-2018» (далі - ФГ «Урожай-2018») про визнання договору недійсним та скасування його державної реєстрації.

Позов мотивований тим, що 13 лютого 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 (спадкодавцем відповідача ОСОБА_1 ) укладений договір оренди землі № 13, державна реєстрація якого здійснена 08 квітня 2009 року. Відповідно до договору ОСОБА_3 передала позивачу у строкове платне користування земельну ділянку № 13 , кадастровий номер :02:000:2503, загальною площею 4,99 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, термін дії договору 10 років.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, земельну ділянку успадкував відповідач ОСОБА_1 .

У червні 2018 року СТОВ «Вікторія-Агро» звернулось з позовом до ОСОБА_1 та ФГ «Босько А.Б.» про скасування договору оренди землі від 13 лютого 2008 року, укладеного між ними на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:2503, яка вже перебувала в оренді у СТОВ «Вікторія- Агро». Підставою позову була подвійна реєстрація права користування землею та порушення відповідачами переважного права СТОВ «Вікторія-Агро» на оренду спірної земельної ділянки.

Під час розгляду справи № 395/823/18, ОСОБА_1 визнав переважне право позивача на поновлення договору оренди землі та по закінченню строку договору оренди землі від 13 лютого 2008 року, уклав 09 квітня 2019 року з СТОВ «Вікторія-Агро» договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:000:2503 на новий строк та ОСОБА_1 передав позивачу спірну земельну ділянку по акту приймання-передачі від 09 квітня 2019 року. У позивача була відсутня можливість одразу зареєструвати даний договір, оскільки в державному реєстрі був запис про реєстрацію договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ «Босько А.Б.» від 20 січня 2013 року, який визнаний недійсним на підставі рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2019 року у справі № 395/825/18, що 07 серпня 2019 року набрало законної сили.

10 вересня 2019 року СТОВ «Вікторія-Агро» звернулось до державного реєстратора та подало на реєстрацію укладений між СТОВ «Вікторія-Агро» та ОСОБА_1 договір оренди землі від 09 квітня 2019 року, на що отримало рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 11 вересня 2019 року № 48614886 з підстав наявності вже зареєстрованого обтяження земельної ділянки за іншим суб`єктом господарювання, а саме за Фермерським господарством «Урожай-2018» (далі - ФГ «Урожай-2018»), , на підставі договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 04 червня 2019 року.

СТОВ «Вікторія- Агро» вважає, що укладений між відповідачами договір емфітевзису та його реєстрація порушують права позивача, перешкоджають зареєструвати своє право користування спірною земельною ділянкою на підставі укладеного між ним та ОСОБА_1 договору оренди від 09 квітня 2019 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 02 березня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що як до часу закінчення договору оренди від 13 лютого 2008 року так і після нього жодна із його сторін не зверталися з офіційними повідомленнями про намір чи продовжити, чи повідомити про закінчення строку договору. Отже, земельна ділянка, яка належить ОСОБА_1 вибула із фактичного користування позивача у 2013 році після укладення ОСОБА_1 договору її оренди від 20 листопада 2013 року із ФГ «Босько А. Б.» Після закінчення строку дії договору від 13 лютого 2008 року, оскільки земельна ділянка не перебувала у фактичному користуванні позивача, який орендної плати ОСОБА_1 з 2014 року не сплачував, про намір продовжити строк дії договору орендодавцю у встановлений законом строк не повідомляв, додаткової угоди про поновлення вказаного договору оренди землі між сторонами не укладалося, тому ОСОБА_1 04 червня 2019 року правомірно уклав договір емфітевзису з ФГ «Урожай-2018». Суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями на спірну земельну ділянку на момент проведення державної реєстрації оспорюваного договору емфітевзису встановлено не було. Вимога позивача про визнання недійсним договору оренди землі є самостійною підставою для скасування запису про державну реєстрацію права користування та при отриманні державним реєстратором рішення суду, що набрало законної сили, він зобов`язаний скасувати відповідний запис про державну реєстрацію права. Вимога про скасування рішення про державну реєстрацію права користування може бути підставою для звернення до суду з окремим позовом, лише у разі відмови реєстраційною службою внести зміни про скасування державної реєстрації прав. Зміст та форма договору оренди землі з додатком, який ніби - то було укладено 09 квітня 2019 року між СТОВ «Вікторія-Агро» та ОСОБА_1 , не відповідає чинному законодавству. Зокрема, позивач, як на підставу правомірності свої вимог, посилається на пункт 13.1 Договору, яким встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Проте, у відповідності до частини 1 статті 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на порушення його прав.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 05 серпня 2020 року прийнято відмову адвоката Пастух В. В., яка представляє інтереси СТОВ «Вікторія-Агро», від позовної вимоги про скасування державної реєстрації договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), укладеного 04 червня 2019 року між фізичною особою ОСОБА_1 та ФГ «Урожай-2018», на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:2503, здійснену державним реєстратором Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 04 червня 2019 року за реєстраційним номером 31861004. Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 02 березня 2020 року в частині позовних вимог СТОВ «Вікторія-Агро» до ОСОБА_1 , ФГ «Урожай-2018» про скасування державної реєстрації договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), укладеного 04 червня 2019 року між фізичною особою ОСОБА_1 та ФГ «Урожай-2018», на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:2503, здійснену державним реєстратором Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 04 червня 2019 року за реєстраційним номером 31861004, визнано нечинним і провадження у справі в цій частині закрито.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року апеляційну скаргу СТОВ «Вікторія-Агро» задоволено.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 02 березня 2020 року скасовано.

Позов СТОВ «Вікторія-Агро» до ОСОБА_1 , ФГ «Урожай-2018» про визнання договору недійсним та скасування його державної реєстрації задоволено.

Визнано недійсним договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) укладений 04 червня 2019 року між фізичною особою ОСОБА_1 та ФГ «Урожай-2018», зареєстрований державним реєстратором Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 04 червня 2019 року, за реєстраційним номером 31861004, згідно якого ОСОБА_1 передав ФГ «Урожай-2018» право володіння та право користування земельною ділянкою кадастровий номер :02:000:2503, площею 4,9929 га, розташованої на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

Скасовано державну реєстрацію договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) укладеного 04 червня 2019 року, між фізичною особою ОСОБА_1 та ФГ «Урожай-2018», на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:2503, здійснену державним реєстратором Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 04 червня 2019 року за реєстраційним номером 31861004.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що укладення оспорюваного договору емфітевзису спірної земельної ділянки свідчить про недобросовісність поведінки орендодавця щодо попереднього орендаря та порушення переважного права останнього на поновлення договору. Договір емфітевзису,укладений 04 червня 2019 року між ФГ «Урожай-2018» та ОСОБА_1 та який зареєстрований державним реєстратором Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 04 червня 2019 року, за реєстраційним номером 31861004, порушує переважне право СГ ТОВ «Вікторія-Агро» на продовження орендних відносин щодо спірної земельної ділянки та перешкоджає останньому у проведенні державної реєстрації свого речового права, що виникло на підставі укладеного в письмовій формі між ОСОБА_1 і СТОВ «Вікторія-Агро» договору оренди землі від 09 квітня 2019 року.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року виправлено допущені у постанові Кропивницького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року описку і арифметичну помилку.

В резолютивній частині постанови Кропивницького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року у цивільній справі за апеляційною скаргою адвоката Пастух В. В., яка представляє інтереси СТОВ «Вікторія-Агро», на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 02 березня 2020 року виключити висновок про задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), укладеного 04 червня 2019 року, між фізичною особою ОСОБА_1 та ФГ «Урожай-2018», на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:2503, здійсненої державним реєстратором Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 04 червня 2019 року за реєстраційним номером 31861004.

Виправлено допущену у постанові арифметичну помилку, правильно зазначивши про розподіл судових витрат:

В порядку розподілу судових витрат стягнуто з ОСОБА_1 на користь СТОВ «Вікторія-Агро» 4 852,75 грн.

В порядку розподілу судових витрат стягнуто з ФГ «Урожай-2018» на користь СТОВ «Вікторія-Агро» 4 852,75 грн.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що представник позивача адвокат Пастух В. В. подала апеляційну скаргу, в якій ставила питання про скасування судового рішення в частині відмови у визнанні договору оренди землі недійсним та ухвалення в цій частині нового рішення, яким визнати недійсним договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису). Крім того, до апеляційної скарги позивачем долучено заяву про відмову від позову в частині скасування державної реєстрації договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), яка прийнята судом апеляційної інстанції 05 серпня 2020 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, підписану представником ОСОБА_2 , з урахуванням уточнень, просить скасувати постанову Кропивницького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року про виправлення описки, рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 02 березня 2020 року залишити в силі.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції застосував норму права щодо реалізації переважного права позивачем на поновлення договору оренди землі без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17.

Твердження суду апеляційної інстанції про порушене переважне право СТОВ «Вікторія-Агро» на продовження орендних відносин щодо спірної земельної ділянки суперечать матеріалам справи. Оскільки матеріали справи свідчать, що СТОВ «Вікторія-Агро» не є добросовісним орендарем та в спірній ситуації відсутні визначені Великою Палатою Верховного Суду юридичні факти. Орендар неналежно виконував свої обов`язки за договором оренди від 08 квітня 2008 року, орендар до закінчення строку дії договору не повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк, проект додаткової угоди не надавався, в зв`язку з чим відповідач був позбавлений можливості надати свої заперечення щодо продовження оренди. Застосування норм частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» для поновлення договору оренди землі в нашій ситуації є недопустимим, оскільки на дату закінчення зазначеного договору оренди - 08 квітня 2019 року, земельна ділянка вже 5 років як вибула із фактичного користування позивача.

СТОВ «Вікторія-Агро» в розумінні частин першої-п`ятої і частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» втратило переважне право на укладення нового договору оренди (додаткової угоди) із відповідачем ОСОБА_1 .

Судом апеляційної інстанції не взято до уваги спосіб захисту прав який обрано СТОВ «Вікторія-Агро», зокрема позивач не ставить питання визнання преважного права на укладення договору оренди на спірну земельну ділянку із ОСОБА_1 , визнання чинним договору оренди землі, укладеного 09 квітня 2019 року між СТОВ «Вікторія-Агро» та ОСОБА_1 , у відповідності до якого в строкове платне користування передається земельна ділянка сільськогосподарського призначення. Проте, вчинення даного правочину відбулося в порушення чинного законодавства. Оскільки, зазначений договір оренди від 09 квітня 2019 року є недійсним, тому що в момент вчинення правочину позивачем недодержані вимоги чинного законодавства. Натомість, на момент укладення та реєстрації оспорюваного договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) між ОСОБА_1 та ФГ «Урожай-2018» від 04 червня 2019 року були відсутні будь-які перешкоди у вигляді інших обтяжень на спірну земельну ділянку.

Аргументи учасників справи

У червні 2021 року СТОВ «Вікторія-Агро» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити постанову Кропивницького апеляційного суду від 25 листопада 2020року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Відзив мотивований тим, що СТОВ «Вікторія-Агро» не втратило своє переважне право, а навпаки відновило його на новий строк шляхом досягнення згоди з орендодавцем та укладенням (підписанням) з орендодавцем договору оренди землі від 09 квітня 2019 року права користування цієї ж земельної ділянки ФГ «Урожай-2018», в той час як позивач приймав участь у розгляді справи, позивач не зміг його реалізувати.

Укладаючи 04 червня 2019 року із ФГ «Урожай-2018» договір емфітевзису, ОСОБА_1 діяв недобросовісно, всупереч досягнутим із СТОВ «Вікторія-Агро» домовленостями, що викладені в письмовій формі у договорі оренди землі від 09 квітня 2019 року, фактично створив перешкоди останньому на користування земельною ділянкою та на проведення державної реєстрації свого права користування (оренди) земельною ділянкою.

Орендодавець не діяв добросовісно, а постійно передавав земельні ділянки в користування третім особам намагаючись уникнути виконання рішення суду та приховати дані обставини від позивача та суду.

У червні 2021 року ФГ «Урожай-2018» подав до Верховного Суду відповідь на відзив СТОВ «Вікторія-Агро», в якій проситьпостанову Кропивницького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року скасувати, рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 02 березня 2020 року залишити в силі. Відповідь на відзив мотивовано аналогічними доводами викладеними в касаційній скарзі.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії постанови Кропивницького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року та ухвали Кропивницького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року відмовлено.

У червні 2021 року матеріали цивільної справи № 395/1368/19 надійшли до Верховного Суду та 14 червня 2021 року передані судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 16 квітня 2021 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17 та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України).

Фактичні обставини

Суди встановили, що 13 лютого 2008 року між СТОВ «Вікторія-Агро» та ОСОБА_3 укладений договір оренди землі № 13, земельної ділянки кадастровий номер :02:000:2503, строком на 10 років, державна реєстрація здійснена 08 квітня 2009 року.

Згідно акту приймання передачі від 13 лютого 2008 року орендар прийняв земельну ділянку загальною площею 4,99 га.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на вказану земельну ділянку, яку прийняв ОСОБА_1 .

Після прийняття спадщини ОСОБА_1 отримував від ТОВ «Вікторія-Агро» орендну плату до 2013 року, що підтверджується видатковими касовими ордерами з 2010 по 2013 рік, належна йому земельна ділянка фактично перебувала у користуванні (оренді) позивача до 2013 року.

20 січня 2013 року ОСОБА_1 уклав із ФГ «Босько А. Б.» договір оренди земельної ділянки, загальною площею 4,99 га, строком на 10 років.

Рішенням Новомиргородського районного суду від 10 квітня 2019 року (справа № 395/823/18), яке набрало законної сили 07 серпня 2019 року, задоволено позов СТОВ «Вікторія-Агро» до ОСОБА_1 та ФГ «Босько А.Б.» про визнання недійсним договору оренди землі. Визнано недійсним договір оренди землі, укладений 20 листопада 2013 року між фізичною особою ОСОБА_1 та ФГ «Босько А.Б.» та зареєстрований державним реєстратором Реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області 27 листопада 2013 року, за реєстраційним номером 3622437, згідно якого ОСОБА_1 передав в оренду ФГ «Босько А.Б.» земельну ділянку кадастровий номер :02:000:2503, номер земельної ділянки - 81, площею 4,9929 га, в тому числі рілля - 4,9929 га, яка знаходиться на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, призначена для ведення сільськогосподарського виробництва. Скасовано державну реєстрацію договору оренди землі від 20 листопада 2013 року, на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:2503, площею 4,9929 га, в тому числі рілля - 4,9929 га, укладеного між фізичною особою ОСОБА_1 та ФГ «Босько А.Б.», державну реєстрацію якого здійснено державним реєстратором Реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області 27 листопада 2013 року та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 3622437.

У судовому рішенні від 10 квітня 2019 року (справа № 395/823/18) суд вважав встановленим і виходив з того, що договором оренди землі від 13 лютого 2008 року, укладеним між ОСОБА_3 та СТОВ «Вікторія-Агро», встановлено права та обов`язки орендодавця та орендаря відповідно до Закону України «Про оренду землі», яким визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Укладення договору оренди землі між відповідачами щодо земельної ділянки, яка вже знаходиться у користуванні СТОВ «Вікторія-Агро», є порушенням права підприємства самостійно господарювати на землі, передбаченого статею 25 Закону України «Про оренду землі» та статті 410 Цивільного кодексу України. Відповідачі, уклавши оспорюваний договір, допустили порушення та невиконання вже існуючого договору оренди зі СТОВ «Вікторія-Агро», що суперечить вимогам частини першої статті 526 ЦК України, у відповідності до якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідачі допустили недобросовісну поведінку стосовно попереднього орендаря, порушили його переважне право на укладення договору оренди на новий строк.

09 квітня 2019 року, наступного дня після закінчення дії попереднього договору оренди, ОСОБА_1 та СТОВ «Вікторія-Агро» підписали договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :02:000:2503, загальною площею 4,9929 га, в тому числі рілля - 4,9929 га, строком на 15 років.

Підпунктами 3.3. та 3.4. договору передбачено, що орендодавець визнає за орендарем переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, за умови належного виконання орендарем своїх зобов`язань за цим договором.

Строк дії цього договору оренди земельної ділянки може бути продовженим шляхом укладення сторонами додаткової угоди до цього договору.

Згідно підпункту 13.1. договору сторони визначили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Речове право орендаря на користування земельною ділянкою підлягає державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідно до вимог чинного законодавства України.

Сторони договору підписали акт приймання-передачі від 09 квітня 2019 року, згідно якого СТОВ «Вікторія-Агро» приймає земельну ділянку кадастровий номер :02:000:2503, загальною площею 4,9929 га.

10 вересня 2019 року СТОВ «Вікторія-Агро» звернулось до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Петрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області Кундас В. А. із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі договору оренди землі від 09 квітня 2019 року, проте отримало відмову у реєстрації свого права оренди, оскільки на цю земельну ділянку вже зареєстроване право оренди земельної ділянки за ФГ «Урожай-2018» на підставі договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 04 червня 2019 року.

Згідно з договором про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 04 червня 2019 року ОСОБА_1 передав право володіння та користування земельною ділянкою кадастровий номер :02:000:2503, загальною площею 4,9929 га, а ФГ «Урожай-2018» прийняло у користування вказану земельну ділянку за плату в розмірі 270 000,00 грн, строком на 49 років. Державна реєстрація цього права вчинена 04 червня 2019 року.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 року у справі № 379/1488/18 (провадження № 61-21017св19) зазначено, що «У постанові Великої Палати Верховного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19) зазначено, що: «однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц). Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (див. пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року в справі № 922/3537/17).

Якщо особа, якій належить право оренди земельної ділянки (первинний орендар) за законодавством, що було чинним до 1 січня 2013 року, після настання цієї дати не зареєструвала її право в у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то укладення наступного договору оренди того ж майна під час дії первинного договору оренди може порушити відповідне право первинного орендаря у разі, коли на підставі наступного договору оренди відповідна земельна ділянка передана у користування наступному орендареві, а право останнього - зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Така реєстрація унеможливлює внесення запису до вказаного реєстру про право оренди тієї ж ділянки первинним орендарем. У такому випадку суд може захистити право первинного орендаря тоді, коли на підставі відповідного судового рішення цей орендар зможе зареєструвати його право оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, означену можливість первинний орендар матиме тільки тоді, коли на момент набрання судовим рішенням про задоволення відповідного позову законної сили цей орендар матиме чинне право оренди, зокрема, якщо не спливе строк оренди чи буде поновленим первинний договір оренди. В іншому випадку в позові слід відмовити».

Згідно зі статтями 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що

на момент закінчення попереднього договору оренди земельної ділянки спірна земельна ділянка не перебувала у користуванні позивача, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б вказували на факт укладення додаткової угоди про поновлення договору від 13 лютого 2008 року,

зміст договору оренди землі від 09 квітня 2019 року, укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 , не містить будь-яких посилань на наявність попереднього договору оренди землі від 13 лютого 2008 року та його зміст фактично встановлює укладення нового договору оренди між сторонами,

після закінчення строку дії договору від 13 лютого 2008 року, оскільки належна ОСОБА_1 земельна ділянка на час закінчення строку дії вказаного договору між СТОВ «Вікторія Агро» та його покійною матір`ю не перебувала у фактичному користуванні позивача, починаючи з 2014 року, позивач ОСОБА_1 орендної плати з 2014 року не сплачував, про намір продовжити строк дії договору орендодавцю у встановлений законом строк не повідомляв, додаткової угоди про поновлення вказаного договору оренди землі між сторонами не укладалося,

04 червня 2019 року ОСОБА_1 уклав договір емфітевзису з ФГ «Урожай-2018», зареєстрований державним реєстратором Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 04 червня 2019 року, за реєстраційним номером 31861004, згідно якого ОСОБА_1 передав ФГ «Урожай-2018» право володіння та право користування земельною ділянкою кадастровий номер :02:000:2503, площею 4,9929 га, розташованої на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області,

тому відсутні правові підстави для визнання недійсним оспорюваного договору.

Вказані обставини свідчать про відсутність порушеного права СТОВ «Вікторія-Агро», тому правильними є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги, з урахуванням необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 року у справі № 379/1488/18 (провадження № 61-21017св19), дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення прийняті частково без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржену постанову та ухвалу апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання договору недійснимзалишити в силі.

Керуючись статями 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Кропивницького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року скасувати.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 02 березня 2020 року в частині позовних вимог про визнання договору недійсним залишити в силі.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції постанова Кропивницького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року та ухвала Кропивницького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук