КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 367/6430/21

провадження № 22-ц/824/14403/2021

17 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

при секретарі Гайворонському В. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», треті особи, які не заявляють самостійний вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колєсник Світлана Анатоліївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін Максим Анатолійович, про визнання недійсним договору іпотеки, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» - Пасацького Юрія Олександровича на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 30 серпня 2021 року в складі судді Мерзлого Л.В.,

встановив:

28.08.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (далі - ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колєсник С. А., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін М. А., в якому просила:

- визнати недійсним договір іпотеки від 28 грудня 2006 року, укладений між ОСОБА_2 та АКБ "Форум" (ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста"), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колєсник С. А. 28 грудня 2006 року за реєстровим номером 8336;

- зняти заборону на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер :01:064:0015, та виключити з Державного реєстру іпотек записи про обтяження їх іпотекою.

Посилалась на те, що нерухоме майно, яке передано її чоловіком ОСОБА_2 в іпотеку банку на забезпечення виконання кредитного договору, є спільним майном подружжя. Передача вказаного майна в іпотеку без її нотаріально посвідченої згоди є підставою для визнання договору іпотеки недійсним.

28.08.2021 ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила:

- накласти арешт на майно, що є предметом іпотеки за договором від 28 грудня 2006 року, реєстраційний номер 8336, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, кадастровий номер :01:064:0015, за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії по відчуженню та реєстрації прав на майно, що є предметом іпотеки за договором від 28.12.2006 року, реєстраційний номер 8336, а саме: : житловий будинок АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, кадастровий номер :01:064:0015, за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що відповідач може розпорядитись спірним майном, а переоформлення права власності може призвести до утруднення чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 30 серпня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на майно, що є предметом іпотеки за договором від 28 грудня 2006 року, реєстраційний номер 8336, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер :01:064:0015 за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі представник ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» - адвокат Пасацький Ю.О., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 30 серпня 2021 року та постановити нову постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом на порушення вимог ч. 3 ст. 154 ЦПК України не застосовано зустрічне забезпечення. З матеріалів справи вбачається, що у позивача відсутнє будь-яке інше майно для покриття майбутніх збитків відповідача, майновий стан позивача невідомий, наявність зареєстрованого місця проживання не встановлено.

Вказує, що позивач не обґрунтував, а суд не перевірив, в чому полягає об`єктивний ризик невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду в справі з огляду на те, що згідно наданої самим позивачем Інформаційної довідки з ДРРП на нерухоме майно вбачається обізнаність позивача із тим, що нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, обтяжене іпотекою з 2006 року, а власну стурбованість цією обставиною позивач проявив більше, ніж через 15 років,що у свою чергу свідчить про її недобросовісність та зловживанням "правом на зло" з метою затягування виконання рішення суду.

Суд першої інстанції не звернув увагу на тривале невиконання боржником умов кредитного договору та рішення суду, що потягло за собою вимушене звернення стягнення на предмет іпотеки.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористались.

В судовому засіданні представник ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» - адвокат Пасацький Ю. О. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Свириденко В. М. та представник ОСОБА_2 - адвокат Чайка І. В. просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що накладення арешту на майно, яке було набуто ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період шлюбу та яке було передано ОСОБА_2 в іпотеку на забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору, відповідає обраному способу захисту та забезпечить ефективний захист порушених прав позивачки, за захистом яких вона звернулась до суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

За змістом частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до положень статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Системний аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок, що від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Обов`язок доведення обставин, які б указували на необхідність вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, покладено на позивача відповідно до положень статті 81 ЦПК України, а оцінка доказів, наданих позивачем, є компетенцією суду.

Обґрунтовуючи підстави для забезпечення позову, ОСОБА_1 посилалась на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, оскільки відповідач може вчинити дії щодо відчуження спірного нерухомого майна з метою уникнення примусового виконання рішення суду у разі його ухвалення.

З огляду на те, що між сторонами виник спір з приводу нерухомого майна, з огляду на фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, оскільки існує обґрунтоване припущення невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Обраний судом першої інстанції захід забезпечення позову є видом забезпечення позову, передбаченим статтею 150 ЦПК України, і відповідає предмету позову та, водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 23 вересня 2020 року (справа №490/2319/20) від 02 квітня 2021 року (справа №369/1454/19).

Доводи апеляційної скарги щодо недобросовісності дій ОСОБА_1 , яка починаючи з 2006 року була обізнана про обтяження спірного майна іпотекою, а також невиконання боржником ОСОБА_2 умов кредитного договору, що потягло за собою звернення стягнення на предмет іпотеки не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки стосуються питань розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, так як питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду справи по суті і не вирішується судом під час розгляду заяви про забезпечення позову, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 16 серпня 2018 року (справа № 910/1040/18).

Доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом зустрічного забезпечення є необґрунтованими, з огляду на тлумачення статті 154 ЦПК України, яка свідчить, що в ній розмежовано випадки, за яких застосування зустрічного забезпечення є: правом суду (частина перша статті 154 ЦПК України); обов`язком суду (частина третя статті 154 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.2 ст.154 ЦПК України суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача , які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач має зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання (перебування) на території України за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17).

При цьому відповідачем не надано суду доказів, що майновий стан позивача може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача , які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про наявність підстав для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення є необґрунтованими.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з додержанням вимог закону, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» - Пасацького Юрія Олександровича залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 30 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк