Номер провадження: 22-ц/813/2236/21
Номер справи місцевого суду: 495/5414/17
Головуючий у першій інстанції Прийомова О.Ю.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 липня 2020 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

20 липня 2017 року представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, відповідно до вимог ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, уточнивши свої позовні вимоги 22.08.2017 року, остаточно просив суд: стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 42922,73 грн за кредитним договором № б/н від 15.09.2011 року, судові витрати у розмірі 1600, 00 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 15.09.2011 року, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4300 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

У зв`язку з порушенням виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № б/н від 15.09.2011 року, позивач був вимушений звернутися з позовом до суду (а.с. 1-3 зворот).

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 жовтня 2017 року, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 42922,73 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1600, 00 грн. (а.с.59-61).

Не погоджуючись з винесеним рішенням суду, відповідач 13 листопада 2018 року звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення (а.с.70-71).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 лютого 2019 року, заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено. Заочне рішення БілгородДністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.10.2017 року по цивільній справі №495/5414/17 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасовано і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження (а.с.103-104).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 липня 2020 року (головуючий - суддя Прийомова О.Ю.) позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитом у розмірі 4049,72 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 151,08 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

16 липня 2020 року засобами поштового зв`язку представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О.Л. направила до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області апеляційну скаргу на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 липня 2020 року. Скаржник зазначає у апеляційній скарзі, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту пені та штрафів, через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Скаржник зазначає, що суд не мав жодних підстав відмовляти у зазначених вище вимогах, оскільки відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом Відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення Відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження (Витяг із Умов та правил надання банківських послуг, з якими ознайомлено Відповідача). Також, скаржник зазначає, що суд не мав жодних підстав відмовляти у зазначених вище вимогах, оскільки сторонами було погоджено розмір відсотків за користування кредитом, а також відповідальність у вигляді штрафу за порушення строків платежів, місцевим судом не було прийнято до уваги підписану між сторонами Довідку про умови з використання платіжної картки, таким чином, на думку апелянта, судом неналежно вивчено надані документи. Крім того, скаржник вважає, що відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту, місцевий суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, тому просить скасувати оскаржуване рішення в частині незадоволених позовних вимог та задовольнити позовні вимоги в цій частині (а.с. 219-222).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 липня 2020 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15.09.2011 року шляхом підписання анкети-заяви. А тому суд першої інстанції зазначив, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань (а.с. 214).

Апеляційний суд не погоджується з вищезазначеною позицією суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.09.2011 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 7-7 зворот).

Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було підписано Довідку про Умови кредитування за використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено базову відсоткову ставку за користування кредитними коштами у розмірі 30% річних (2,5 % щомісячно), розмір пені та штрафів у разі несвоєчасного погашення заборгованості (а.с. 8).

Апеляційний суд зазначає, що відповідачем не спростовано факт підписання ним довідки у встановленому законом порядку, жодних судових експертиз, які б підтвердили, що наявний в довідці підпис належить не відповідачеві, а іншій особі, не проводилося.

На підставі цього, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок про непогодження сторонами ціни договору.

Разом з тим, як вбачається з доказів, наданих позивачем, відповідач періодично здійснював погашення заборгованості за кредитним договором, а останній платіж було проведено 19.09.2014 року у розмірі 1100 грн (а.с. 51), тобто відповідач користувався кредитними коштами, однак після 19.09.2014 року свої зобов`язання перед Банком не виконував.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З огляду на це, враховуючи те, що відповідач дійсно користувався кредитними коштами, однак свої зобов`язання в повній мірі перед Банком не виконав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту.

Разом з тим, в апеляційній скарзі позивач просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитом (а.с. 222).

З Довідки про умови кредитування, підписаної відповідачем, вбачається, що базова відсоткова ставка за користування кредитом встановлена на рівні 30% річних (а.с. 8).

Однак, апеляційний суд звертає увагу на те, що в поданому позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н з 01.09.2014 року було підвищено базову відсоткову ставку до 34,8% річних, а з 01.04.2015 року до 43,2 % річних (а.с. 51-51 зворот), однак в матеріалах справи відсутні відомості про те, що сторонами було узгоджено підвищення базової відсоткової ставки у зазначених розмірах.

До моменту підвищення відсоткової ставки, відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку, заборгованість за відсотками за користування кредитом становила 769,05 грн (а.с. 51).

Відповідно до постанови Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Відповідно до Довідки від 18.04.2019 року №30.1.0.0/2-20170715РВ ОСОБА_1 згідно з кредитним договором б/н від 15.09.2011 року отримав картку № НОМЕР_1 зі строком дії картки до останнього дня 06.2015 року (а.с. 146).

Тобто, нарахування відсотків за користування кредитом необхідно здійснити лише в межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до останнього дня 06.2015 року.

З огляду на це та враховуючи погоджений сторонами розмір відсоткової ставки за користування кредитом, апеляційний суд вважає за необхідне здійснити власний розрахунок заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 01.09.2014 року до останнього дня 06.2015 року.

Розрахунок заборгованості за відсотками за користування кредитом здійснюється за формулою:

[Відсотки] = [Сума боргу] ? [Відсоткова ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році].

Період розрахунку: з 01.09.2014 року по 31.12.2014 року - 122 дні:

[Відсотки] = 4 049,72 грн. (сума боргу) ? 30% (відсоткова ставка) / 100% ? 122 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 406,08 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2015 року по 30.06.2015 року - 181 день:

[Відсотки] = 4 049,72 грн. (сума боргу) ? 30 % (відсоткова ставка) / 100% ? 181 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 602,47 грн.

За весь період дії кредитного договору: 406,08 грн + 602,47 грн + 769,05 грн = 1777,6 грн.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 1777,6 грн.

Апелянтом також були заявлені вимоги стосовно стягнення заборгованості за пенею та штрафом (а.с. 49).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що згідно з положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Отже, оскільки банком було одночасно заявлено вимоги до відповідача, як щодо пені, так і щодо штрафів за одне й те саме порушення, а саме за несвоєчасність погашення останнім заборгованості, то задоволенню підлягають тільки вимоги про стягнення пені.

Розмір пені, зазначений у позовній заяві становить 3100 грн.

Однак, відповідно до вищезазначеної позиції Верховного Суду у справі № 175/4753/15-ц право кредитодавця нараховувати пеню, як і у випадку з відсотками за користування кредитом, також припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, станом на 30.06.2015 року заборгованість за пенею становила 700 грн (а.с. 51 зворот).

Тому, на підставі зазначених положень, апеляційний суд вважає, що стягненню підлягає пеня у розмірі 700 грн.

Таким чином висновок суду першої інстанції щодо недоведеності погодження сторонами умов договору кредитування не відповідає діючому цивільному законодавству та матеріалам справи, а тому є підстави для часткового задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позов фактично задоволено на суму 6527,32 грн, тобто на 15% від заявленої ціни (42922,73 грн).

Підтверджені понесені позивачем судові витрати складаються із судового збору за звернення з позовом (1600 грн) та з апеляційною скаргою (2643 грн), всього на суму 4243 грн.

Тому з відповідача слід стягнути судові витрати на користь позивача в сумі 4243 грн х 15% = 636,45 грн.

Отже, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, оскаржуване рішення суду першої інстанції змінює в мотивувальній частині, а в частині незадоволення вимог щодо стягнення пені скасовує та ухвалює в цій частині нове рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 липня 2020 року змінити в мотивувальній частині та скасувати в частині незадоволення вимог щодо стягнення пені та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д); місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , МФО 305299, р/р НОМЕР_3 (для погашення заборгованості та судових витрат):

- заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 1777 гривень 60 копійок;

- заборгованість за пенею за прострочення зобов`язання у розмірі 700 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д); місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , МФО 305299, р/р НОМЕР_3 (для погашення заборгованості та судових витрат) судовий збір за звернення до суду з позовом та за подання апеляційної скарги у розмірі 636 гривень 45 копійок.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

22.11.2021 року м. Одеса