ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8797/21 Справа № 202/3046/21 Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 серпня 2021 року про відмову у забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, припинення права власності та визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, з чужого незаконного володіння, припинення права власності відповідача на квартиру та визнання за нею права власності.

04 серпня 2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення вищевказаного позову шляхом заборони державним реєстраторам (суб`єктам державної реєстрації) будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо вчинення реєстраційних дій, вчинення будь-яких дій, пов`язаних із здійсненням державної реєстрації змін щодо відчуження та розпорядження (переоформлення права власності та державної реєстрації прав) нерухомого майна, а саме - спірної квартири.

В обґрунтування своєї заяви про забезпечення позову зазначила, що вищезазначена квартира вибула з її володіння поза її волею на підставі заочного рішення Індустріального суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2020 року у справі №202/6271/18, скасованого постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2021 року, а тому незастосування заходів забезпечення позову може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 серпня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії стосовно нерухомого майна відмовлено.

Не погодившись із такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії стосовно нерухомого майна у повному обсязі.

Розглянувши виділені матеріали вказаної цивільної справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення з огляду на таке.

Судом встановлено, у позивача наявний спір з відповідачем щодо квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, з чужого незаконного володіння.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2021 року заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2020 року скасовано й в задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О., ОСОБА_7 , про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та витребування спадкового майна відмовлено.

Скасовуючи заочне рішення, апеляційний суд виходив з того, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року скасовано заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 серпня 2018 року і додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2018 року та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , Дніпровської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гунін В.В., ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , державний нотаріус Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Черненко І.М., про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом відмовлено.

Водночас, скасовуючи заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 серпня 2018 року, апеляційний суд виходив з того, що позовні вимоги заявлені не до всіх осіб, чиїх прав та інтересів стосується предмет спору, вирішення даного спору в цілому без залучення у встановленому процесуальним законом порядку всіх заінтересованих осіб є передчасним, адже суд першої інстанції, розглянув спір по суті без з`ясування того, хто є належним відповідачем або співвідповідачем у вирішенні такого спору та помилково вважав ОСОБА_4 третьою особою.

Окрім цього, при розгляді справи № 202/6271/18 судом першої інстанції встановлено, що спірну квартиру декілька разів було відчужено: спочатку на підставі підробленого договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири, датованого 20 лютого 2003 року, а потім на його підставі 24 червня 2017 року, ОСОБА_6 уклала договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири з ОСОБА_5 , який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. та зареєстровано в реєстрі за №588, бланк НМА №132070.

04 серпня 2017 року ОСОБА_5 уклала договір купівлі-продажу спірної квартири з ОСОБА_4 , який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченком О.О. та зареєстровано в реєстрі за №800, бланк НМЕ №674466.

В свою чергу, 25 березня 2019 року ОСОБА_4 уклав договір купівлі-продажу спірної квартири з ОСОБА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. та зареєстровано в реєстрі за № 752.

У листі Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області від 24 жовтня 2017 року № 194/01-21 зазначено, що «Згідно відомостей з реєстру нотаріальних дій та нарядів договорів відчуження квартир у справах приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніна В.В. за вищевказаними даними була вчинена інша дія від іншої особи; 20 лютого 2003 року був використаний нотаріусом реєстровий №339, а реєстровий №939 був використаний 19 травня 2003 року.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20 травня 2021 року, квартира АДРЕСА_1 належить на підставі права власності ОСОБА_2 .

Так, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2021 року скасовано заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2020 року, яким визнано право власності за ОСОБА_3 на спірну квартиру, та зазначені відомості підлягали внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, при цьому, ОСОБА_1 не наведено належних та переконливих доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а надана заявницею інформаційна довідка з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 20 травня 2021 року не є актуальною.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених ст. 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Як вбачається із виділених матеріалів даної цивільної справи, позивачкою було додано до заяви всі належні документи, в тому числі й договір купівлі-продажу квартири, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Дніпровської нотаріальної контори Шугаєвою Н. С. Та зареєстрований в реєстрі за №369, Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 20 травня 2021 року, які підтверджують, що спірна квартира знаходиться у власності ОСОБА_2 .

Крім того, заявницею було зазначено, що квартира АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, є її єдиним та постійним місцем проживання з моменту придбання, разом з тим, станом на сьогодні, відповідачем вчиняються дії щодо продажу спірної квартири, зокрема, ОСОБА_1 виявлено оголошення на сайті https://besplatka.ua.

Однак, суд першої інстанції не врахував вищевикладених обставин, а тому, приймаючи до уваги, що вказане нерухоме майна є спірним та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, колегія суддів, враховуючи розумність, співмірність, обґрунтованість і обсяг вимог заявника, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам (суб`єктам державної реєстрації) будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо вчинення реєстраційних дій, вчинення будь-яких дій, пов`язаних із здійсненням державної реєстрації змін щодо відчуження та розпорядження (переоформлення права власності та державної реєстрації прав) нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, яка належить на праві власності ОСОБА_2 ..

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 серпня 2021 року про відмову у забезпеченні позову скасувати та ухвалити нове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, припинення права власності та визнання права власності задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам (суб`єктам державної реєстрації) будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо вчинення реєстраційних дій, вчинення будь-яких дій, пов`язаних із здійсненням державної реєстрації змін щодо відчуження та розпорядження (переоформлення права власності та державної реєстрації прав) нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, яка належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова