Провадження №2/756/5702/21
16 листопада 2021 року м. Київ
Оболонський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Тихої О.О.,
за участю секретаря судового засідання Кренджеляк А.М.,
позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . На даний час у належній їй на праві власності квартирі зареєстрований відповідач - її колишній чоловік ОСОБА_2 , шлюб з яким було розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.06.2002. Фактично спільне господарство з відповідачем вони не ведуть з 1997 року, останній з вказаного часу мешкає окремо, проте з реєстрації у квартирі не знявся, комунальні послуги за вказаною адресою не сплачує. Де зараз мешкає відповідач, позивачу невідомо. Реєстрація відповідача у належній їй квартирі порушує її права власника, вона позбавлена можливості розпоряджатися належним їй нерухомим майном, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою від 20.08.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з викладених у позові підстав, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Вказала, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 з 1991 року, відповідач ОСОБА_2 фактично не мешкає за вказаною адресою з 1997 року, оскільки сімейні відносини між ними погіршилися і він самостійно прийняв рішення мешкати окремо. До розлучення, яке відбулося у 2002 році, ОСОБА_2 інколи навідувався за місцем мешкання позивача та її доньки, проте після розірвання шлюбу у квартирі позивача не з`являвся. Зазначила, що деякий час її колишній чоловік мешкав разом зі своєю матір`ю у м. Фастові, на сьогоднішній день їй не відомо, де він мешкає.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України.
Третя особа у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що вона працює разом з позивачем та підтримує дружні стосунки з останньою з 1994 року. Протягом вказаного часу вона жодного разу не бачила відповідача ОСОБА_2 та вже з того часу їй стало зрозуміло, що подружнє життя між позивачем та її колишнім чоловіком не склалося та він мешкає окремо. Коли вона приходила у гості до позивача, то ніколи не бачила у квартирі її чоловіка, зокрема, вже після розірвання шлюбу між ними. Вказала, що у квартирі ОСОБА_1 речі відповідача відсутні, як і будь-які чоловічі речі взагалі.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона більше 10 років працює на посаді бухгалтера ЖБК «Академічний - 15» та протягом вказаного часу жодного разу не бачила відповідача за адресою: АДРЕСА_1 . Їй відомо, що позивач декілька разів зверталася до правління ЖБК «Академічний - 15» з питань зняття з реєстрації ОСОБА_2 , у результаті чого протягом декількох років складалися акти про не проживання відповідача за вищевказаною адресою. Від відповідача скарги до ЖБК щодо вчинення з боку позивача йому перешкод у користуванні квартирою не надходило.
Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
За приписами ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №250048907 від 26.03.2021 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 31.10.1990, зареєстрованим в реєстрі за №6н-2575.
Згідно з Довідкою про реєстрацію місця проживання особи №67985394 від 18.08.2021, наданою Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
21.06.2002 шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний рішенням Оболонського районного суду м. Києва, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 27.11.2003 та Довідкою Центрального відділу реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї Міністерства юстиції України №5364/5.12 від 05.08.2004.
21.07.2021 позивач звернулася до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської РДА з заявою про зняття з реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_2 , проте їй було відмовлено, оскільки ОСОБА_1 не були надані необхідні документи.
З Довідки ЖБК «Академічний - 15» №18 від 22.07.2021 вбачається, що ОСОБА_2 ніколи не звертався до правління ЖБК «Академічний - 15» з проханням про вселення або доступу до квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до Листа Оболонського УП ГУНП у м. Києві №5255/125/51/02-2021 від 26.07.2021 ОСОБА_2 до Оболонського УП ГУНП у м. Києві з заявами щодо конфліктних ситуацій з приводу його вселення в квартиру АДРЕСА_1 не звертався.
З наданих Актів від 09.11.2016; 04.10.2017; 11.12.2019; 09.12.2020; 20.09.2021 та 28.10.2021 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 не проживає понад 4 роки.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені, зокрема, нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Згідно статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разу відсутності члена сім`ї без поважним причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
У зв`язку з тим, що в судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 у квартирі, належній позивачу, не проживає без поважних причин понад один рік, будь-якої домовленості стосовно цього між ним та позивачем немає, суд дійшов висновку про те, що позивачем надані належні докази того, що відповідачем порушуються її права власника житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденн ий строк з дня його складення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складене 22.11.2021 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О.О. Тиха