Дата документу 09.09.2021
Справа № 2-3915/06
Провадження № 4-с/334/40/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Ісакова Д.О.,

за участю секретаря - Прийменко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжя скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Стужук Павла Петровича, заінтересована особа: ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

заявник ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя із скаргою з урахування уточненої скарги на бездіяльність старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Стужук Павла Петровича, заінтересована особа: ОСОБА_2 щодо винесення постанови від 29.03.2021 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 59050779 та її скасування, як таку, що не відповідає вимогам закону.

В обґрунтування скарги вказав, що на виконанні старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Стужук Павла Петровича перебуває виконавче провадження № 59050779 з примусового виконання виконавчого листа № 2-391/06 виданого Ленінським районним судом м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

29.03.2021 року старшим державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Стужуком Павлом Петровичем було винесено постанову про накладення штрафу на користь держави з боржника ОСОБА_1 у розмірі 390690,50 гривень. При винесенні постанови державний виконавець посилався на ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, розмір штрафу встановлений ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» не може перевищувати 1700,00 гривень, який сплачується на користь держави.

При цьому, державний виконавець постановив накласти на боржника штраф у розмірі 50% від суми наявної заборгованості по аліментам на користь держави в розмірі 390690,50 гривень, що передбачено ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Сума штрафу встановлена ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає перерахування суми штрафу стягувачу, а не на користь держави.

Таким чином, державний виконавець, стягуючи з боржника штраф на користь держави встановлений ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» фактично стягує з нього штраф встановлений ч.14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», який підлягає стягненню на користь стягувача.

З урахуванням викладеного, скаржник просить скасувати постанову від 29.03.2021 року, винесену старшим державним виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Стужуком Павлом Петровичем про накладення штрафу.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином. Від представника скаржника надійшла заява про розгляд справи без особистої участі ОСОБА_1 та його представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця, які належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду скарги не перешкоджає її розгляду.

Дослідивши скаргу та додані до неї документи, матеріали справи, заслухавши скаржника та представника скаржника, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 448 ЦПК України , скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

За приписами частини першої, другої статті 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Права та обов`язки виконавця визначені в статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», за приписами якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати, зокрема заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. В тому числі, виконавець зобов`язаний накладати арешт на кошти та інші цінності боржника.

Підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону).

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено заходи примусового виконання рішень.

Судом встановлено, що на виконанні старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Стужук Павла Петровича перебуває виконавче провадження № 59050779 з примусового виконання виконавчого листа № 2-391/06 виданого Ленінським районним судом м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

29.03.2021 року старшим державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Стужуком Павлом Петровичем було винесено постанову про накладення штрафу на користь держави в розмірі 50% від суми заборгованості з боржника ОСОБА_1 у розмірі 390690,50 гривень. Підставою для накладення стягнення зазначено наявність у боржника заборгованості по аліментам, яка перевищує три роки. При винесенні постанови державний виконавець посилався на ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Заявник вважає, що неправомірними діями державного виконавця під час виконання судового рішення було порушено його право щодо застосування до нього суми штрафу на користь держави у непередбаченому законом розмірі.

Стаття 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, а саме:

за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження;

у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність;

виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником;

у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом;

у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначений порядок стягнення аліментів. Зокрема ч. 14 ст.71 Закону встановлено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Втім, в порушення вищевказаної норми державним виконавцем винесено постанову, якою стягнуто з ОСОБА_1 суму штрафу на користь держави, замість стягувача, яка в подальшому повинна бути перерахована стягувачу.

Частина 1 та 2 стаття 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює відповідальність за невиконання рішення, а саме: у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 гривень та встановлює новий строк виконання; у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

В ході розгляду скарги судом також встановлено, що ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачені грошові кошти у розмірі 700000,00 гривень в рахунок сплати аліментів, штрафів та пені з утримання спільної дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідності до вимог виконавчого листа № 2-39115/06, що виданий 08.11.2006 року Ленінським районним судом міста Запоріжжя щодо стягнення з ОСОБА_5 аліментів на користь ОСОБА_2 .

Вказані обставини підтверджені заявою ОСОБА_2 до Компетентних органів, яка посвідчена 16.08.2021 року приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Запорізької області Корицьким О.Д.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Вирішуючи скаргу по суті, суд виходить з того, що під час виконання рішення суду державним виконавцем не дотримано порядку накладення штрафу на боржника у зв`язку з чим визнає його дії неправомірними.

Крім того, суд вважає, що державний виконавець не обмежений жодним чином у виконавчому провадженні № 59050779 здійснити необхідні дії з метою дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження», у тому числі шляхом скасування неправомірно винесеної постанови про накладення штрафу на користь держави у розмірі 390690,50 гривень, якщо для цього є відповідні підстави.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що державний виконавець допустив бездіяльність, а тому вимоги заявника підлягають задоволенню, проте частково, оскільки суд має право зобов`язати державного виконавця усунути допущені порушення, при цьому не повинен перебирати на себе функції державного виконавця.

Керуючись статтями: 4, 12, 13, 76, 81, 260-261, 354, 447-451 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Стужук Павла Петровича, заінтересована особа: ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Зобов`язати старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Стужук Павла Петровича скасувати постанову ВП № 59050779 від 29.03.2021 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу на користь держави у розмірі 390690,50 гривень.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ісаков Д.О.