Дата документу 23.11.2021 Справа № 334/6263/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/3042/21 Головуючий у 1-й інстанції: Гнатюк О.М.
Є.У.№ 334/6263/15-ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсиббанк» про встановлення факту та визнання неукладеним договору про надання споживчого кредиту

за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрсиббанк» про встановлення юридичного факту та визнання неукладеним договору про надання споживчого кредиту. Позов обґрунтований тим, що 02 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» і ОСОБА_1 був підписаний договір про надання споживчого кредиту №0. Додатком №1 до договору є графік погашення кредиту. В пункті 1 зазначено, що даний графік погашення кредиту є невід`ємною частиною договору про надання споживчого кредиту №0 від 02 лютого 2007 року. Як в договорі, так і в графіку погашення кредиту (додаток №1) не відображений детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача.

Вимога щодо зазначення у змісті договору про надання споживчого кредиту детального розпису сукупної вартості кредиту встановлена частиною третьою пункту 4 статті 11 Закону України «про захист прав споживачів».

Оскільки в договорі про надання споживчого кредиту №0 від 02.02.2007 відсутня умова щодо детального розпису загальної вартості кредиту для споживача а це означає, що договір є таким, що не відбувся неукладеним.

Позивач просив встановити факт відсутності у договорі про надання споживчого кредиту №0 від 02.02.2007, підписаному з ПАТ «Укрсиббанк» умови щодо детального розпису загальної вартості кредиту для споживача, визнати неукладеним договір про надання споживчого кредиту.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

В своїх доводах ОСОБА_1 вказав, що суд першої інстанції в порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для задоволення позову. Кредитний договір є неукладеним, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови, передбаченої законом. Вважає, оскільки а ні договір, а ні графік погашення кредиту не містять відомостей щодо загальної вартості кредиту, то вказаний договір є неукладеним.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Укрсиббанк» в особі представника адвоката Гладиша Я.М. вказало, що апеляційна скарга є такою, що не підлягає задоволенню, її доводи не спростовують правильних висновків суду, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_1 повторно не з`явився. Повістки про виклик у судове засідання, які направлялися позивачеві за адресою,зазначеною у позовній заяві і в апеляційній скарзі, повернулися до суду із позначкою на конверті, що адресат відсутній за вказаною адресою (т.1, а.с.243-244, 249-253, т.2, а.с.28-29).

Представник позивача адвокат Кузнєцов Д.О., який діє на підставі договору про надання юридичних послуг від 01.07.2015 (т.1, а.с.27), в судове засідання також не зявився,Ю повістка про виклик до суду була вручена йому в приміщенні апеляційного суду 19.10.2021 (т.2, а.с.24). Причини неявки до суду представник позивача не повідомив.

Суд визнав причини неявки позивача і його представника у судове засідання неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, заперечення представника банку, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що 02 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» і ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 140 000 швейцарських франків зі строком повернення не пізніше 01 лютого 2027 року шляхом внесення щомісячних платежів у строки та у розмірі, передбаченому графіком погашення кредиту, який міститься у додатку №1 до кредитного договору, зі сплатою 7,99 % річних.

На виконання умов договору Банк 02.02.2007 надав ОСОБА_1 140 000 швейцарських франків. До лютого 2014 ОСОБА_1 вносив щомісячні платежі у відповідності до графіку погашення кредиту.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для визнання кредитного договору неукладеним, оскільки банк у письмовій формі надав позичальнику у повному обсязі всю необхідну інформацію, передбачену частинами другою, четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», сторони узгодили всі істотні умови договору.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207ЦКУкраїни правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628ЦКУкраїни договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526ЦКУкраїни передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаних повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» ).

Із ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» слідує, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до п8. Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009, вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п`ятої ЦК.

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Вартість кредиту сума, яку позичальник сплачує кредиторові за користування кредитом. Головними складовими вартості кредиту є відсоткова ставка, комісії та збори і страхувальна премія. До основних елементів вартості кредиту належать ті з них, які виплачуються безпосередньо кредиторові, а до додаткових ті, що надходять третім особам.

Згідно розділу 1 вказаного договору, Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) у сумі 140 000,00 шв. франків, а Позивач зобов`язався щомісяця повертати наданий кредит у обсязі та в терміни, що встановлені графіком погашення (додаток №1 до договору), але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 01.02.2027, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту.

Пунктом 1.3.1. За користування кредитними коштами протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 7,99% річних. По закінченню цього терміну та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п.9.2 даного Договору. У випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому п.9.2 даного Договору, застосовується розмір процентної ставки

Згідно з п. 7.1. кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит апелянт сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, починаючі з 32 календарного дня.

Пунктом 8.2 кредитного договору, визначено, що підписання даного договору Позичальником свідчить про те, що: всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього.

Відповідно до пункту 9.13 Кредитного договору, підписання договору Позичальником свідчить про те, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього.

В пункті 1 додатку № до кредитного договору зазначено, що даний графік погашення кредиту є невід`ємною частиною договору про надання споживчого кредиту №0 від 02 лютого 2007 року.

Аналіз вищевикладеного свідчить про те, що сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; позивач особистим підписом засвідчив, що він погодився на отримання у кредит грошових коштів саме на тих умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Вимога про визнання договору неукладеним є вимогою про встановлення факту, який має юридичне значення. Встановлення цього факту є елементом фактичних обставин справи та обґрунтованості позовних вимог. Така вимога не призводить до поновлення порушених прав, а тому вона не може бути предметом спору та самостійно розглядатись в окремій справі.

Вказане відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод та статті 124 Конституції України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновку суду першої інстанції, а свідчать лише про незгоду із ними.

З урахуванням вказаного, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 24 листопада 2021 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська