УХВАЛА

Справа № 564/3001/21

08 листопада 2021 року

Суддя Костопільського районного суду Рівненської області Олійник П.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у судовому порядку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Костопільський районний суд Рівненської області з позовом в якому просить, визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчиненний 19.10.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем і зареєстрований в реєстрі за №8496, про стягнення заборгованості.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення даного позову, якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса зареєстрованого в реєстрі №8496 від 19.10.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, суд вважає за необхідне повернути дану заяву заявнику, з огляду на наступне.

Згідно вимог ч.6 ст.151ЦПК України до заяви про забезпечення позову додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п.4 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду заяви про забезпечення позову, яка подана фізичною особою, розмір судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2021 року встановлено в розмірі 2270 гривень, тобто розмір судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову становить 454 гривні.

Однак, в порушення вимог ч.6 ст.151 ЦПК України до заяви про забезпечення позову не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Як вбачається з матеріалів заяви, заявником не сплачено судовий збір, а зазначено, що він звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій на підставі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

У відповідності до вимог п. 12 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовийзбір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

П.12 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» містить посилання про звільнення від судового збору військовослужбовців, однак вказаним законом зазначено, що таке звільнення, пов`язане саме із виконанням військового обов`язку.

За положеннями частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Зміст заявлених позивачем вимог свідчить, що вони не пов`язані з виконанням ним військових обов`язків та не стосуються його службових обов`язків.

Оскільки спір у цій справі виник не з розгляду питання пов`язаного з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків та щодо соціального захисту позивача, як військовослужбовця, тому заявник не звільняється від сплати судового збору.

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №640/7310/19.

Відповідно до ч.3 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до вимог ч.10 ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, оскільки подана заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст.151 ЦПК України, то така заява за правилами ч.10 ст.153 ЦПК України підлягає поверненню заявнику.

Разом з тим, суд вважає необхідним роз`яснити, що повернення заяви про забезпечення позову не позбавляє заявника можливості повторно подати заяву про забезпечення позову, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150-153, 258-260 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у судовому порядку - повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду до Рівненського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені удень її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано суддею 08 листопада 2021 року.

СуддяП. В. Олійник