ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 673/69/16-ц
Провадження № 22-ц/4820/77/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Журбіцького В.О.,

учасники справи: представник банку Мельник В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 15 листопада 2018 року (суддя Дворнін О.С.) за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про захист прав споживача та визнання кредитного договору та договорів поруки недійсними,

в с т а н о в и в :

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 26 березня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №HMDOGA00008045 про надання кредиту в сумі 21 214,30 доларів США на термін до 25 березня 2013 року. На забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором між банком та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено договори поруки.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань станом на 07 грудня 2015 року виникла заборгованість в розмірі 15 221,70 доларів США.

Посилаючись на викладене, банк просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в розмірі 15 221,70 доларів США разом із понесеними ним витратами зі сплати судового збору.

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подала зустрічний позов до ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» про захист порушеного права споживача фінансових послуг та просила:

- визнати недійсними кредитний договір від 26 березня 2008 року № HMDOGA00008045 та додаткову угоди від 22 вересня 2011 року № 1;

- визнати недійсними іпотечний договір від 26 березня 2008 року, додатковий договір від 30 жовтня 2008 року та додаткову угоду від 22 вересня 2011 року до нього;

- визнати недійсним договір поруки від 22 вересня 2011 року № HMDOGA00008045.

Обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_1 указувала на те, що спірні договори були укладені з порушенням Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки містять умови, які вказують на здійснення банком нечесної підприємницької діяльності, що призвело до навмисного введення її в оману. Доказом цієї обставини, є, зокрема, висновок судової експертизи, яким встановлено численні порушення банківською установою вимог нормативних актів під час укладення кредитного договору.

Рішенням Деражнянського районного суду від 15 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту від 26.03.2008 року № HMD0GA00008045 та додаткову угоду від 22.09.2011 року №1, укладені між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК».

Застосовано наслідки визнання договору недійсним та визнано недійсними: іпотечний договір від 26.03.2008 року, додатковий договір від 20.10.2011 року до іпотечного договору від 26.03.2008 року; додаткову угоду від 22.09.2011 року до договору іпотеки від 26.03.2008 року № HMD0GA00008045, укладені між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК».

Визнано недійсними договори поруки № HMD0GA00008045 від 22.09.2011 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та № HMD0GA00008045 від 22.09.2011 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК».

Стягнуто з ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення судової експертизи в сумі 7282 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову банку та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір, укладений із порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Здійснення банком нечесної підприємницької діяльності призвело до введення позичальника в оману.

В апеляційній скарзі АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову Банку та відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В обґрунтування скарги Банк вказав на необґрунтованість висновків суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Банк, зокрема, послався на відсутність правових підстав для визнання недійсними оспорюваних правочинів, оскільки вони укладені у відповідності з вимогами закону, на момент їх укладення відповідали внутрішній волі як кредитора, так і позичальника. Крім того, судом не було надано оцінки доводам Банку щодо спливу строку позовної давності для звернення до суду за позовом ОСОБА_1 про застосування якого представником Банку було заявлено в суді першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційний суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції, посилаючись на законність та обґрунтованість висновків суду.

Справа судами переглядалась неодноразово.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 30 липня 2019 року рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 15 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсними пункти 7.2 та 8.1 кредитного договору, укладеного 26 березня 2008 року між ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , в частині винагороди за надання фінансового інструменту в момент надання кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу та винагороди за резервування ресурсів.

В іншій частині зустрічного позову відмовлено.

У задоволенні позову ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року постанову Хмельницького апеляційного суду від 30 липня 2019 року в частині позову акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсними пунктів 7.2 та 8.1 кредитного договору в частині, що стосується винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу та винагороди за резервування ресурсів, скасовано.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 30 липня 2019 року в частині позову АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсними пунктів 7.2 та 8.1 кредитного договору в частині, що стосується винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу та винагороди за резервування ресурсів, відмовити.

У решті постанову Хмельницького апеляційного суду від 30 липня 2019 року залишено без змін.

Відмовляючи у визнанні недійсними пунктів 7.2 та 8.1 кредитного договору в частині, що стосується винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу та винагороди за резервування ресурсів Верховний Суд виходив з того, що такі пункти кредитного договору є платою за послуги, що супроводжують кредит, тому пункти договору, які передбачають її сплату, є нікчемними.

В судовому засіданні представник АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» Мельник В.М. підтримала доводи апеляційної скарги щодо задоволення позову банку про стягнення заборгованості за кредитом з відповідачів, просила її задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник адвокат Гаврилюк С.О. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надійшло клопотання про розгляд справи без їх участы.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог п.3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 26 березня 2008 року між ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 укладено договір № HMDOGA00008045 про надання кредиту в сумі 21 214,30 доларів США зі сплатою 18,81 % річних та терміном повернення до 25 березня 2013 року.

Пунктом 7.2. кредитного договору від 26 березня 2008 року передбачено, що при невиконанні позичальником умов, передбачених пунктом 2.2.11 договору, банк зобов`язаний здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту по рахунку. При цьому Позичальник сплачує банку винагороду, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахований останній термін сплати. Сплата винагороди здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит надається у валюті, винагорода сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати.

Згідно з пунктом 8.1 кредитного договору банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки на касу на строк з 26 березня 2008 року до 25 березня 2013 року включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 21 214,30 доларів США на наступні цілі: 20 000 доларів США - на споживчі цілі, 2 562,75 доларів США - на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених пункту 2.1.3, 2.2.7 цього договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,44 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з пунктом 7.2. даного договору.

26 березня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитом.

Окрім того, кредитний договір забезпечений договорами поруки, укладеними 22 вересня 2011 року між банком та ОСОБА_3 , між банком та ОСОБА_2 .

Додатковою угодою від 22 вересня 2011 року № 1 внесено зміни до кредитного договору, відповідно до пункту 1 якої суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до 30 вересня 2011 року, зменшено на 347,245 дол. США.

Згідно з розрахунком, наданим банком, станом на 07 грудня 2015 року розмір кредитної заборгованості становить 15 221,70 доларів США, в тому числі 9 656,72 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 1904,60 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 49,37 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом; 2 876,10 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання договору; а також штрафи за невиконання грошових зобов`язань за договором: 10,58 доларів США - штраф (фіксована частка); 724,34 доларів США - штраф (процентна ставка).

Згідно зі статтею 1050 та частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до статей 1048, 1056-1 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статей 526, 527, 530, 532, 532 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті.

Згідно з ч.ч.1,6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У заявлених вимогах до боржника та поручителів АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» просило стягнути солідарно з них заборгованість за кредитним договором у розмірі 15221,70 дол.США, яка виникла станом на 07.12.2015 року, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх обов`язків.

Відмовляючи у визнанні недійсними пунктів 7.2 та 8.1 кредитного договору в частині, що стосується винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу та винагороди за резервування ресурсів Верховний Суд виходив з того, що такі пункти кредитного договору є платою за послуги, що супроводжують кредит, тому пункти договору, які передбачають її сплату, є нікчемними.

Висновком судово-економічної експертизи за №3155 від 29 вересня 2021 року встановлено, що без урахування пункту 7.2 та пункту 8.1 кредитного договору в частині винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу та винагороди за резервування ресурсів, заборгованість за кредитним договором станом на 06.02.2014 року погашена в повному обсязі та станом на 07.12.2015 року відсутня. При цьому, враховуючи платежі, здійснені позичальником на користь банку після погашення заборгованості за кредитним договором № HMDOGA00008045 від 26.03.2008 року (06.02.2014 р.), станом на 07.12.2015 р. вбачається переплата в розмірі 1010,47 дол.США.

Доказів, які б спростували зазначений висновок експертизи або поставили його під сумнів банком не надано, та матеріали справи не містять.

Тобто боржником ОСОБА_1 на виконання умов кредитного договору було сплачено суму коштів, яка навіть перевищує розмір заборгованості.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, тому воно підлягає скасуванню.

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За частиною другою зазначеної статті інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у позову - на позивача.

Враховуючи те, що в задоволенні позову АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за кредитом відмовлено, понесені банком витрати по сплаті судового збору покладаються на нього.

Витрати понесені ОСОБА_2 за проведення судово-економічної експертизи від 29.09.2021 року в розмірі 20 000 грн. саме за позовом АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають стягненню з Банку на користь ОСОБА_2 .

Щодо судового збору сплаченого ОСОБА_1 , то як вбачається із матеріалів справи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсними кредитного договору від 26 березня 2008 року № HMDOGA00008045 та додаткової угоди від 22 вересня 2011 року № 1; визнання недійсними іпотечного договору від 26 березня 2008 року, додаткового договору від 30 жовтня 2008 року та додаткової угоди від 22 вересня 2011 року до нього; визнання недійсним договору поруки від 22 вересня 2011 року № HMDOGA00008045. відмовлено, тому судовий збір сплачений ОСОБА_1 за такий позовом покладається на неї. Саме з зазначених підстав не підлягають стягненню ОСОБА_1 сплачені нею кошти за проведення судово-економічної експертизи від 11.07.2017 року проведеної саме в межах цього зустрічного позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 15 листопада 2018 року в частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_2 судові витрати за проведення судово-економічної експертизи від 29.09.2021 року в розмірі 20 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2021 року.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк