Справа № 129/832/20
Провадження № 22-ц/801/2406/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Капуш І. С.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 рокуСправа № 129/832/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

розглянувши в письмовому провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Головенка Євгена Васильовича на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 16 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, у якому позивачка просила щомісячно стягувати з відповідача на її користь на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти, оскільки вона самостійно утримувати неповнолітню дитину не має можливості, дитина страждає на ряд важких захворювань, а саме вроджена лівобічна розщілина верхньої губи і альвеолярного відростка верхньої щелепи, правобічна аспіраційна пневмонія, з листопада 2013р. знаходиться на диспансерному обліку з приводу міопії слабкої ступені обох очей, складний міотичний астигматизм обох очей, потребує постійного лікування, відповідач добровільно свій обов`язок по утриманню своєї малолітньої дочки не виконує, працює по найму за межами України, а тому просить щомісячно стягувати з відповідача на її користь на утримання їх малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 5000 грн., починаючи з дня звернення до суду і до її повноліття.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 16 вересня 2021 року позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_2 , аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 5000 грн., щомісячно, починаючи з 24.03.2020 р. і до її повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник ОСОБА_1 адвоката Головенка Є.В. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріально та процесуального права, просив оскаржуване рішення змінити в частині розміру аліментів, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі 2 500 грн щомісячно, починаючи з 24.03.2020 року і до її повноліття.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскільки апелянт не навів жодних доводів, які б давали підстави для зміни оскаржуваного рішення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції частково не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 19.10.2010 (а.с. 6).

Згідно відповіді на запит від 04.03.2020р. № 207 КНП «ЦПМСД Гайсинської районної ради» дитина ОСОБА_3 проживає з матір`ю ОСОБА_2 та дитина страждає на ряд важких захворювань, а саме вроджена лівобічна розщілина верхньої губи і альвеолярного відростка верхньої щелепи, правобічна аспіраційна пневмонія (а.с10).

Відповідно до виписки від 10.02.2020р. КНП «ЦПМСД Гайсинської районної ради» у ОСОБА_3 , з листопада 2013р. знаходиться на диспансерному обліку з приводу міопії слабкої ступені обох очей, складний міотичний астигматизм обох очей (а.с.11).

Задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції враховано інтереси дитини, зокрема стан здоров`я дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стан здоров`я та матеріальний стан відповідача.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до змісту статей 150, 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ст. 181 СК України). За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Встановивши ту обставину, що в сторін є неповнолітня діти, яка проживає з позивачем та фактично знаходиться на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, а відповідач є здоровою особою працездатного віку, який має достатній дохід, суд першої інстанції, з урахуванням матеріального становища дитини та її матері, дійшов правильного висновку щодо необхідності покладення на відповідача аліментного зобов`язання.

Водночас, суд першої інстанції належним чином не мотивував свій висновок про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі 5000 грн щомісячно.

В частині 3 статті 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Зважаючи на положення ст.ст. 141, 180-182 СК України, зокрема про солідарний обов`язок батьків на утримання неповнолітньої дитини, а також враховуючи те, що апелянт разом з тим не надав суду відомості щодо розміру своїх доходів, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині розміру стягуваних аліментів змінити, зменшивши з 5000 грн до 3 500 грн, щомісячно, починаючи з 24.03.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, оскільки такий розмір аліментів є достатнім та таким, що забезпечить нормальний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про стягнення аліментів на неповнолітню дитину в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн, ОСОБА_2 посилалась на те, що дитина страждає на ряд важких захворювань, а саме вроджена лівобічна розщілина верхньої губи і альвеолярного відростка верхньої щелепи, правобічна аспіраційна пневмонія, з листопада 2013р. знаходиться на диспансерному обліку з приводу міопії слабкої ступені обох очей, складний міотичний астигматизм обох очей, потребує постійного лікування.

Зменшуючи розмір аліментів, апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_2 має право звернутись до суду з вимогою про стягнення з батька дитини додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Аналіз відповідної норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

За таких обставин, рішення суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України в частині розміру аліментів підлягає зміні.

Відповідно до п. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, то з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору, понесені відповідачем судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягають компенсації за рахунок держави пропорційно задоволеним вимогам.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Головенка Євгена Васильовича задовольнити частково.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 16 вересня 2021 року в частині розміру аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_2 , аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 3 500 грн, щомісячно, починаючи з 24.03.2020 р. і до її повноліття

Компенсувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , за рахунок держави судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 953,40 грн, сплачений останнім за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко