Дата документу 09.09.2021
Справа № 334/4517/20
Провадження № 2/334/649/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

09 вересня 2021 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя

у складі : головуючого - судді Ісакова Д.О.,

за участю секретаря - Прийменко А.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Запорізької міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Професора Толока 28», Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Комунальне підприємство «Наше місто» Запорізької міської ради при визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

позивач Запорізька міська рада в особі директора Департаменту правового забезпечення Запорізької міської ради звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Професора Толока 28», Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Комунальне підприємство «Наше місто» Запорізької міської ради при визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначив, що будинок АДРЕСА_2 знаходиться в господарському віддані об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Професора Толока 28».

На підставі рішення загальних зборів ОСББ «Професора Толока 28» від 05.09.2017 року вищевказаний будинок вилучено з господарського відання КП «Наше місто» Запорізької міської ради та передано в управління ОСББ «Професора Толока 28».

Відповідно до додатку до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 01.12.2017 року № 773/2 «Про вилучення з господарського відання та передачу в управління ОССБ «Професора Толока 28» житлового будинку АДРЕСА_2 » не приватизовані квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 не були передані на баланс ОСББ «Професора Толока 28».

На теперішній час квартира АДРЕСА_1 знаходиться в господарському віддані у КП «Наше місто» Запорізької міської ради.

На адресу департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради 01.06.2020 року звернулась голова ОСББ «Професора Толока 28» ОСОБА_2 та повідомила, що за період здійснення управління будинком АДРЕСА_2 встановлено, що у 3-х кімнатній квартирі АДРЕСА_5 загальною площею 68,39 кв.м. вищезазначеного будинку ніхто не мешкає, внески на утримання будинку за вказану квартиру не сплачуються. Станом на 01.03.2020 року заборгованість за оплату витрат на управління багатоквартирним будинком за квартиру АДРЕСА_1 становить 11113,64 гривень.

Встановлено, що 19.03.1992 року на квартиру АДРЕСА_1 був виданий ордер № 1782 на родину ОСОБА_5 та на нього відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 . Згідно з листом районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 29.03.2019 року № 04/01-20/0319 квартира АДРЕСА_1 не приватизована. Листом від 17.06.2020 року № 773 на запит департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради від 03.06.2020 року № 773 департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради повідомлено, що у спірній квартирі зареєстровані дві особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

10.09.2019 року представниками ОСББ «Професора Толока 28» сформовано комісію у складі: Дундукової В.О., ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та складено акт про фактичне не проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 . Комісією встановлено, що зі слів сусідів квартири АДРЕСА_7 ОСОБА_8 , квартири АДРЕСА_8 ОСОБА_9 , квартири АДРЕСА_9 ОСОБА_10 , у квартирі АДРЕСА_1 ніхто не мешкає з 1993 року. Члени родини ОСОБА_5 , які зареєстровані на цей час у квартирі - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не проявляють жодного інтересу до помешкання. Комісією засвідчено ознаки не проживання, а саме - помешкання кинуте та знаходиться без будь-якого нагляду.

Повторно 11.03.2020 року представниками ОСББ «Професора Толока 28» у складі: голови правління ОСББ «Професора Толока 28» Дундакової В.О., членів правління - ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , проведено обстеження житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 в присутності сусідів: ОСОБА_12 (квартира АДРЕСА_7 ), ОСОБА_13 (квартира АДРЕСА_10 ), ОСОБА_14 (квартира АДРЕСА_11 ) встановлено, що квартира АДРЕСА_5 розташована на 8 поверсі, 9-ти поверхового будинку, складається з трьох кімнат. Особовий рахунок відкритий на ОСОБА_5 , який знятий з реєстрації. В зазначеній квартирі зі слів сусідів ніхто не мешкає з 1993 року по теперішній час. Оплата внесків на управління багатоквартирним будинком не проводиться. Станом на 11.03.2020 року борг становить 11113,64 гривень.

На підставі вищезазначених актів складених з участю представників ОСББ «Професора Толока 28» встановлено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не проживають тривалий час більше 6 місяців у квартирі АДРЕСА_1 , місце їх знаходження невідоме.

Посилаючись на ст.ст. 71, 72 ЖК України просить визнати такими, що втратили право користування трьохкімнатною квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 гривень.

Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала, просила його задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, поштові відправлення повернулись до суду без вручення із зазначенням «за закінченням терміну зберігання».

Представник ОСББ «Професора Толока 28» підтримала позовні вимоги.

Представник КП «Наше місто» Запорізької міської ради подав до суду пояснення по суті позовних вимог та заяву про розгляд справи без його участі, просив вирішити спір на розсуд суду.

Представник Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідачів.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Судом встановлено, що 19.03.1992 року на квартиру АДРЕСА_1 був виданий ордер № 1782 на родину ОСОБА_5 , яка складається з ОСОБА_3 - дружина, ОСОБА_4 - донька, ОСОБА_15 - син. Особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ОСОБА_5 .

Згідно з листом районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 29.03.2019 рок № 04/01-20/0319 квартира АДРЕСА_1 не приватизована.

Технічна документація щодо спірної квартири суду не надана.

Листом від 17.06.2020 року № 773 на запит департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради від 03.06.2020 року № 773 департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради повідомлено, що у спірній квартирі зареєстровані дві особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Будинок АДРЕСА_2 знаходиться в господарському віддані об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Професора Толока 28».

На підставі рішення загальних зборів ОСББ «Професора Толока 28» від 05.09.2017 року вищевказаний будинок вилучено з господарського відання КП «Наше місто» Запорізької міської ради та передано в управління ОСББ «Професора Толока 28».

Відповідно до додатку до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 01.12.2017 року № 773/2 «Про вилучення з господарського відання та передачу в управління ОССБ «Професора Толока 28» житлового будинку АДРЕСА_2 » не приватизовані квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 не були передані на баланс ОСББ «Професора Толока 28».

На теперішній час квартира АДРЕСА_1 знаходиться в господарському віддані у КП «Наше місто» Запорізької міської ради.

10.09.2019 року представниками ОСББ «Професора Толока 28» сформовано комісію у складі: Дундукової В.О., ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та складено акт про фактичне не проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 . Комісією встановлено, що зі слів сусідів квартири АДРЕСА_7 ОСОБА_8 , квартири АДРЕСА_8 ОСОБА_9 , квартири АДРЕСА_9 ОСОБА_10 , у квартирі АДРЕСА_1 ніхто не мешкає з 1993 року. Члени родини ОСОБА_5 , які зареєстровані на цей час у квартирі - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не проявляють жодного інтересу до помешкання. Комісією засвідчено ознаки не проживання, а саме - помешкання кинуте та знаходиться без будь-якого нагляду.

Повторно 11.03.2020 року представниками ОСББ «Професора Толока 28» у складі: голови правління ОСББ «Професора Толока 28» Дундакової В.О., членів правління - ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , проведено обстеження житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 в присутності сусідів: ОСОБА_12 (квартира АДРЕСА_7 ), ОСОБА_13 (квартира АДРЕСА_10 ), ОСОБА_14 (квартира АДРЕСА_11 ) встановлено, що квартира АДРЕСА_5 розташована на 8 поверсі, 9-ти поверхового будинку, складається з трьох кімнат. Особовий рахунок відкритий на ОСОБА_5 , який знятий з реєстрації. В зазначеній квартирі зі слів сусідів ніхто не мешкає з 1993 року по теперішній час. Оплата внесків на управління багатоквартирним будинком не проводиться. Станом на 11.03.2020 року борг становить 11113,64 гривень.

01.06.2020 року на адресу департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради звернулась голова ОСББ «Професора Толока 28» Дундукова В.О. та повідомила, що за період здійснення управління будинком АДРЕСА_2 встановлено, що у 3-х кімнатній квартирі АДРЕСА_5 загальною площею 68,39 кв.м. вищезазначеного будинку ніхто не мешкає, внески на утримання будинку за вказану квартиру не сплачуються. Станом на 01.03.2020 року заборгованість за оплату витрат на управління багатоквартирним будинком за квартиру АДРЕСА_1 становить 11113,64 гривень.

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 26.10.2020 року № 0800-0203-8/56327 ОСОБА_3 , як отримувач пенсії в управлінні не значиться.

Згідно листа КП «Водоканал» від 02.11.2020 року № 6571/20/08 в період з 2015 року по сьогоднішній день оплата за послуги централізованого водопостачання та водовідведення за особовим рахунком № НОМЕР_2 не надходила.

Відповідно до листа начальника Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 06.11.2020 року № 8094/40-2019 заяви щодо розшуку ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не надходило.

Відповідно до листа від 21.10.2020 року № 2183/21.14-25 Дніпровського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро), актових записів щодо реєстрації шлюбу, смерті відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по відділу не виявлено.

Згідно відповіді Олександрівського районного у м.Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) від 03.11.2020 року № 998/21.17-37 відсутні записи про державну реєстрацію шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

З інформації від 18.01.2021 року № 290 ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» вбачається відсутність заборгованості за спожиту електричну енергію.

Відповідно до листа ПАТ «Запоріжжяобленерго» Запорізькі міські електричні мережі від 24.12.2020 року № 55/49-5478 станом на 01.01.2019 року на особовому рахунку № НОМЕР_3 мається заборгованість у розмірі 19,14 гривень за період з 2015 року по 01.01.2019 року, покази лічильника не передаються.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та протоколи до неї, а також практику ЄСПЛ як джерело права.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

Розглядаючи справу «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№ 8863/06), ЄСПЛ у рішенні від 02 грудня 2010 року установив порушення статті 8 Конвенції, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло останні були позбавлені процесуальних гарантій. Установлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.

Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07)).

Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення та визнання особи втративши право користування житловим приміщенням можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у судовому порядку можливе виключно з підстав, що передбачені нормами житлового та цивільного законодавства, зокрема з підстав, передбачених ст.ст. 71, 72, 107 ЖК України, ст.ст. 405, 406 ЦК України, а відсутність наймачів у житловому приміщенні не тягне за собою автоматичної втрати останніми права на житло.

Достатніх доказів на підтвердження позовних вимог представником позивача не надано.

Отже, враховуючи недоведеність належними доказами заявлених вимог позивачем, та враховуючи гарантоване Конституцією громадянам правом на житло та встановлення заборони примусового припинення та обмеження у праві користування ним, не інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розгляд справи покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись статтями: 9-13, 18, 77-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Запорізької міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Професора Толока 28», Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Комунальне підприємство «Наше місто» Запорізької міської ради при визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ісаков Д.О.