Постанова

Іменем України

10 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 332/2731/16-ц

провадження № 61-19267св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А. М. Кузьміна»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А. М. Кузьміна» на постанову Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року, прийняту у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Маловічко С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А. М. Кузьміна» (далі - ПрАТ «Дніпроспецсталь»)

про порушення майнових прав інтелектуальної власності.

Позовну заяву мотивувала тим, що вона є спадкоємицею після

її померлого чоловіка ОСОБА_2 . Спадщина складається з прав на авторську винагороду за використання

ПрАТ «Дніпроспецсталь», який є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Дніпроспецсталь», двох винаходів та двох корисних моделей, зареєстрованих у відповідному порядку та оформлених патентами за номерами № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 .

Згідно з договором від 13 серпня 1998 року про виплату авторської винагороди, укладеним між заводом та авторами, зокрема і ОСОБА_2 , на використання винаходу «Спосіб виготовлення рівностійкої монолітної футерівки сталерозливних ковшів», ПрАТ «Дніпроспецсталь» зобов`язувалося виплачувати авторам винаходу авторську винагороду протягом строку дії патенту у розмірі 15 % прибутку, отриманого підприємством від його використання, не пізніше 3-х місяців після кожного року використання. При цьому ОСОБА_2 мав право на отримання 1/7 частини від визначеної суми.

Позивач вказувала, що ОСОБА_2 за своє життя, а пізніше і вона після його смерті, жодного разу не отримали авторської винагороди за використання ПрАТ «Дніпроспецсталь» зазначеного винаходу, що дає підстави для звернення до суду з цим позовом.

Остаточно уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд:

- стягнути з ПрАТ «Дніпроспецсталь» авторську винагороду за використання винаходу, запатентованого під № 28950, за період

з 1998 року по 2015 рік у розмірі 1 415 045,40 грн;

- поновити строк позовної давності для звернення до суду щодо стягнення авторської винагороди за період з другого півріччя 1996 року по 2012 рік.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду міста Запоріжжя від 13 грудня

2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Дніпроспецсталь» на користь ОСОБА_1 авторську винагороду за використання винаходу «Спосіб виготовлення рівностійкої монолітної футерівки сталерозливних ковшів», запатентованого під № 28950

за 1998-2014 роки у розмірі 1 111 990,29 грн та судові витрати у розмірі 20 950,29 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги у частині поновлення строку позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що позивач лише після проведення експертизи у 2018 році дізналася про дійсний економічний ефект від використання заводом винаходу, запатентованого під № 28950,

та дійсний розмір авторської винагороди за винахід, який належав

до сплати його винахіднику ОСОБА_2 , у розмірі, який би складав

не 5 % від суми розрахованого економічного ефекту за кожен рік використання, які сплачувалися заводом, а 15 %. Тобто суд встановив, що саме з цього моменту позивач дізналася про порушення прав її померлого чоловіка. Про таке порушення ані позивач, ані її чоловік

ОСОБА_2 не могли знати до проведення зазначеної експертизи, тому позовна давність позивачем не пропущена.

Задовольняючи частково позов у частині стягнення суми авторської винагороди за використання винаходу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до постанови про виплату винагороди за використання у виробництві раціоналізаторської пропозиції № 97115528, ОСОБА_3 у період з травня 1997 року по квітень 2012 року сплачено 303 055,01 грн авторської винагороди.

Короткий зміст судових рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій

Постановою Запорізького апеляційного суду від 23 квітня 2019 року апеляційну скаргу ПрАТ «Дніпроспецсталь» залишено без задоволення, рішення Заводського районного суду міста Запоріжжя від 13 грудня

2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів: Червинської М. Є., Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Курило В. П., від 14 серпня 2019 року (провадження № 61-10781св19), з урахуванням ухвали від 28 серпня 2019 року про виправлення описки, касаційну скаргу ПрАТ «Дніпроспецсталь» задоволено.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 23 квітня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про можливість стягнення авторської винагороди

за період з 1998 року по 2012 рік, оскільки ці вимоги пред`явлені з пропуском позовної давності. При цьому вимоги ОСОБА_1 про стягнення авторської винагороди з 2013 року по 2015 рік є обґрунтованими, однак у силу положень статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості встановити розмір винагороди за вказаний період.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року апеляційну скаргу ПрАТ «Дніпроспецсталь» задоволено, рішення Заводського районного суду міста Запоріжжя від 13 грудня 2018 року скасовано з ухваленням у справі нового судового рішення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спадкодавцю ОСОБА_2 за життя було відомо про умови договору від 13 серпня

1998 року про виплату авторської винагороди, укладеного між заводомта авторами, та розмір виплаченої винагороди. У разі незгоди, він не був позбавлений права на судовий захист.

Відмовляючи у частині вимог про поновлення строку позовної давності ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначав, що в порядку спадкування до позивача перейшли не тільки права, а й наслідки пропущення спадкодавцем строків позовної давності.

Застосувавши до спірних правовідносин строки позовної давності за період з 1998 року по 2012 рік, суд апеляційної інстанції стягнув з відповідача

на користь позивача авторську винагороду за період з 2013 року по 2015 рік

у розмірі 195 415 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2020 року ПрАТ «Дніпроспецсталь» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить змінити мотивувальну та резолютивну частини постанови Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року у частині стягнення суми авторської винагороди з 195 415,00 грн до 27 944,38 грн, вирішити питання розподілу судових витрат.

У січні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року та направити справу на новий судовий розгляд.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2021 року у складі судді

Коломієць Г. В. касаційну скаргу ПрАТ «Дніпроспецсталь» залишено без руху, надано час на усунення недоліків.

Ухвалами Верховного Суду від 27 січня 2021 року у складі колегії суддів: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д., відкрито касаційні провадження за касаційними скаргами ПрАТ «Дніпроспецсталь» та ОСОБА_1 у вказаній справі та витребувано її матеріали із Заводського районного суду м. Запоріжжя.

У лютому 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2021 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ПрАТ «Дніпроспецсталь» мотивована тим, що суд апеляційної інстанції надав неправильну оцінку зібраним доказам.

Заявник вказує, що апеляційний суд своїм рішенням порушив права інших співавторів винаходу на їх частину авторської винагороди. Зазначає,

що розмір авторської винагороди за 2013-2015 роки встановлений

за результатами комплексної експертизи у сфері інтелектуальної власності. Проте суд апеляційної інстанції не врахував те, що при проведенні експертизи визначилась сума авторської винагороди, розмір якої складає 15 %, що належить всім авторам заявки, а не кожному співавтору окремо.

Зазначає, що предметом позову є стягнення 1/7 авторської винагороди, зазначеної у висновках експерта. Суд апеляційної інстанції вийшов за межі позовних вимог, стягнувши з ПрАТ «Дніпроспецсталь» на користь

ОСОБА_1 авторську винагороду за 2013-2015 роки у повному обсязі.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції

надав неправильну оцінку зібраним доказам, внаслідок чого ухвалив незаконне рішення.

Суд апеляційної інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин наслідки пропуску строку позовної давності, оскільки не врахував обставини, що унеможливили своєчасне пред`явлення позову. Стверджує, що причини порушення нею строків є поважними.

Крім того, суд апеляційної інстанції не врахував того, що ОСОБА_2 не знав про дійсний розмір прибутків, які завод отримував від використання винаходу та належну йому суму авторської винагород, не міг захистити порушені права в умовах певної залежності від роботодавця.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У березні 2021 року ПрАТ «Дніпроспецсталь» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити без задоволення касаційну скаргу

ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішення апеляційного суду в частині застосування наслідків пропущення строку позовної давності є законним і обґрунтованим. Наголошує на тому, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у встановлені законом строки з власної ініціативи не скористались наявними у них правами на судовий захист.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 29 березня 1969 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_2 є автором винаходу «Спосіб виготовлення рівностійкої монолітної футерівки сталерозливних ковшів», запатентованого під

№ 28950, разом з іншими 6 співавторами. Заявка під № 97115528 на реєстрацію винаходу була подана заводом до Державної служби інтелектуальної власності України 19 листопада 1997 року, патент зареєстровано 17 лютого 2003 року.

13 серпня 1998 року між ВАТ «Дніпроспецсталь» та авторами заявки укладений договір на передбачуваний винахід «Спосіб виготовлення рівностійкої монолітної футерівки сталерозливних ковшів».

До цього договору між співавторами винаходу укладена угода про розподіл винагороди, відповідно до якої сім співавторів, у тому числі і ОСОБА_2 , розподілили винагороду майже у рівних частках - 14,3 %.

З 14 постанов про виплату винагороди за використання у виробництві раціоналізаторської пропозиції № 97115528 (винаходу № 28950), а саме «Спосіб виготовлення рівностійкої монолітної футерівки сталерозливних ковшів», встановлено, що співавторам винаходу виплачувалася винагорода.

ОСОБА_2 нараховувалась авторська винагорода за період часу з травня 1997 року по квітень 2012 року, що підтверджено довідкою головного бухгалтера ПрАТ «Дніпроспецсталь» від 19 жовтня 2018 року (порядковий номер у платіжних відомостях ОСОБА_2 - 479).

Із копій сорока квитанцій «платіжок», досліджених у суді першої інстанції, встановлено, що кожна «платіжка» містить призначення платежу під № 479. Суми, вказані у постановах про виплату винагороди, співпадають із сумами, відображеним у довідці головного бухгалтера та у «платіжках». Такі ж суми зазначені і в копії трудової книжки ОСОБА_2 .

У період з травня 1997 року по квітень 2012 року ОСОБА_2 сплачено

303 055,01 грн авторської винагороди за використання винаходу, запатентованого під № НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим

та зареєстрованим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу (далі - ЗМНО) Задачиною Н. В. у реєстрі спадкових справ 08 жовтня 2015 року за № 1527 у спадковій справі № 17/2015,

ОСОБА_1 отримала після померлого чоловіка спадщину, яка складалася із: права на авторську винагороду за використання винаходу «Спосіб виготовлення рівностійкої монолітної футерівки сталерозливних ковшів», оформленого патентом на винахід № НОМЕР_1 , зареєстрованого в Державному реєстрі патентів України на винаходи 17 лютого 2003 року; з права на авторську винагороду за використання винаходу «Швидкорізальна сталь», оформленого патентом на винахід № НОМЕР_2 , зареєстрованого в Державному реєстрі патентів України на винаходи 15 березня 2005 року; з права

на авторську винагороду за використання корисної моделі «Виливниця

для одержання сталевого зливка», оформленого патентом на корисну модель № НОМЕР_3 , зареєстрованого в Державному реєстрі патентів України на винаходи 25 вересня 2013 року; з права на авторську винагороду

за використання корисної моделі «Виливниця для відливання зливків», оформленого патентом на корисну модель № НОМЕР_4 , зареєстрованого

в Державному реєстрі патентів України на винаходи 25 лютого 2014 року.

Згідно з висновком експертів від 15 серпня 2018 року № 022-СІВ/16, зробленим за результатами проведеної комплексної експертизи у сфері інтелектуальної власності на підставі ухвали Заводського районного суду

м. Запоріжжя від 19 грудня 2016 року у справі № 332/2731/16-ц, розмір економічного ефекту від впровадження на ПрАТ «Дніпроспецсталь» винаходу за патентом № НОМЕР_1 за період з 2012 року по 2015 рік становить

3 327 088,31 грн.

Розмір авторської винагороди, що належить до виплати авторам заявки на ймовірний винахід «Спосіб виготовлення рівностійкої монолітної футерівки сталерозливних ковшів» від 13 серпня 1998 року, згідно з договором, укладеним між ПрАТ «Дніпроспецсталь» та співавторами винаходу, за період з другого півріччя 1996 року по 2015 рік, становить 10 006 545,28 грн.

У жовтні 2018 року ПрАТ «Дніпроспецсталь» до суду першої інстанції подав заяву про застосування строків позовної давності.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно

у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а касаційна скарга ПрАТ «Дніпроспецсталь» підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції вказаним вимогам закону у повній мірі не відповідає.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня

2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що до складу спадщини входять майнові права інтелектуальної власності, чинні на час відкриття спадщини (право на отримання винагороди за використання твору, право на відтворення, опублікування і розповсюдження авторських творів, право на оформлення винаходу, корисної моделі тощо).

За правилом статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 153 Цивільного кодексу Української РСР (далі ? ЦК УРСР) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акта планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом (статті 161, 162 ЦК УРСР).

Встановлено, що договір на передбачуваний винахід «Спосіб виготовлення рівностійкої монолітної футерівки сталерозливних ковшів», укладений у 1998 році між ВАТ «Дніпроспецсталь» та авторами заявки, серед яких був ОСОБА_2 , відповідав положенням статей 153, 161, 162 ЦК УРСР.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України,

що набрав чинності з 2004 року, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли

або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно зі статтею 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

За змістом статті 420 ЦК України до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать винаходи, корисні моделі, промислові зразки.

Згідно зі статтею 421 ЦК України суб`єктами права інтелектуальної власності є: творець (творці) об`єкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно

до цього Кодексу, іншого закону чи договору.

Право інтелектуальної власності, яке належить кільком особам спільно, може здійснюватися за договором між ними. У разі відсутності такого договору право інтелектуальної власності, яке належить кільком особам, здійснюється спільно (стаття 428 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 76 ЦК УРСР, перебіг позовної давності починається з дня виникнення права на позов, право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін (стаття 75 ЦК УРСР). Відповідно до статті 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові.

У свою чергу, згідно зі статтею 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України, відповідно до частини першої якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Позивач повинен також довести той факт, що він не тільки не довідався, а ще й не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення цивільного права можна було отримати раніше.

Схожий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16, від 22 лютого 2017 року № 6-17цс17, а також постанові Верховного Суду від 15 січня

2020 року у справі № 200/19766/16-ц.

Встановлено, що 13 серпня 1998 року між ПрАТ «Дніпроспецсталь» та авторами заявки, серед яких був ОСОБА_2 , укладений договір на передбачуваний винахід «Спосіб виготовлення рівностійкої монолітної футерівки сталерозливних ковшів».

Умовами договору, укладеного між ПрАТ «Дніпроспецсталь» та авторами, передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача сплачувати авторську винагороду не пізніше 3-х місяців після кожного року використання, то право позивачів вважається порушеним з моменту недотримання відповідачем строку погашення кожного чергового платежу (авторської винагороди), а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Відповідач у жовтні 2018 року подав заяву про застосування строків позовної давності.

Враховуючи подану заяву про застосування строків позовної давності, положення статей 71, 75, 76, 80 ЦК УРСР та статей 256, 257, 261, 267 ЦК України, та з огляду на те, що позов до суду подано позивачем лише у серпні 2016 року і не наведено жодної поважної причини пропуску строку позовної давності, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач пропустила строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом за період з 1998 року по 2012 рік, тому відсутні підстави для його поновлення.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд не надав оцінку всім зібраним доказам, не врахував того, що ОСОБА_2 не знав про дійсний розмір винагороди, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_2 з травня 1997 року по квітень 2012 року отримував авторську винагороду за патентом, тому знав про розмір виплаченої винагороди за вказаний період. Тому, у разі незгоди з ним, не був позбавлений права на судовий захист. Крім того, до позивача у порядку спадкування перейшли не тільки права, а також наслідки пропущення спадкодавцем строків позовної давності.

Натомість заслуговують на увагу доводи касаційної скарги

ПрАТ «Дніпроспецсталь» щодо порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК України та з урахуванням положення частини п`ятої статті 12 ЦПК України вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Цей принцип диспозитивності у цивільному судочинстві реалізується шляхом вільного використання та розпорядження такими процесуальними правами, які, зокрема, впливають на виникнення, рух, розвиток і закінчення судового розгляду (право на звернення з позовом, право на зміну предмета або підстав позову), випливають з участі у розгляді справи, забезпечують сторонам належний судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Умовами договору від 13 серпня 1998 року, укладеного між ПрАТ «Дніпроспецсталь» та авторами заявки використання винаходу «Спосіб виготовлення рівностійкої монолітної футерівки сталерозливних ковшів», встановлено, що авторська винагорода виплачується авторам винаходу у розмірі 15 % від прибутку, отриманого підприємством від його використання (пункт 6 договору). При цьому між авторами винаходу «Спосіб виготовлення рівностійкої монолітної футерівки сталерозливних ковшів» укладена угода про розподіл винагороди між авторами заявки у відсотковому відношенні, за яким ОСОБА_2 отримував 14,3 % від авторської винагороди, яка встановлена пунктом 6 договору.

Суд апеляційної інстанції, застосувавши строки позовної давності до вимог про стягнення винагороди за період з 1998 року по 2012 рік, дійшов обґрунтованого висновку про те, що авторська винагорода за використання винаходу «Спосіб виготовлення рівностійкої монолітної футерівки сталерозливних ковшів», запатентованого під № 28950, за період 2012-

2015 роки, складає 195 415,00 грн.

Однак апеляційний суд не звернув увагу на умови угоди про розподіл спірної авторської винагороди між авторами, а стягнув на користь ОСОБА_1 авторську винагороду за вказаний період у розмірі, визначеному пунктом 6 договору, що суперечить угоді про розподіл винагороди, укладеної між співавторами, та вимогам уточненої позовної заяви.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, визначаючи належну до сплати суму авторської винагороди спадкоємцю ОСОБА_2 , вийшов за межі позовних вимог, чим порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства і змагальності процесу (статей 12, 13 ЦПК України).

Отже, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню авторська винагорода за використання винаходу «Спосіб виготовлення рівностійкої монолітної футерівки сталерозливних ковшів» за період з

2013 року по 2015 рік у розмірі 14,3 % від авторської винагороди, визначеної до сплати експертним висновком у сумі 27 944,38 грн (195 415,00 х 14,3 %).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно зі статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ПрАТ «Дніпроспецсталь» задовольнити, постанову суду апеляційної інстанції в частині присудженої до стягнення позивачу суми авторської винагороди у розмірі 195 415 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення авторської винагороди у розмірі

27 499,38 грн, оскільки суд апеляційної інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, однак, вирішуючи позов, у цій частині порушив норми процесуального права.

В іншій частині постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що Верховний Суд ухвалив нове рішення в частині розміру авторської винагороди, належної до сплати, з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ПрАТ «Дніпроспецсталь» судовий збір, сплачений за перегляд справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 3 908,32 грн.

Керуючись статтями 400, 401, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А. М. Кузьміна» задовольнити.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року у частині визначення розміру суми авторської винагороди скасувати, ухвалити нове рішення.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А. М. Кузьміна» на користь ОСОБА_1 авторську винагороду за період з 2013 року по 2015 рік у розмірі 27 944,38 грн.

В іншій частині постанову Запорізького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь»

ім. А. М. Кузьміна» судовий збір за перегляд справи у суді касаційної інстанцій у розмірі 3 908,32 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець