19.11.2021 227/3760/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Здоровиці О.В.,

за участю

секретаря с/з Сисенко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м.Добропілля, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача і просить стягнути з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» на його користь:

1)заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2019 року по липень 2021 року в розмірі 97171,68 грн (сума боргу після утримання обов`язкових платежів та податків),

2)середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.06.2021 року по 16.09.2021 року в сумі 84043,40 грн

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на приписи статей 116, 117 КЗпП України та зазначає, що він перебував в трудових відносинах з відповідачем. 12.06.2021 року був звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Але, всупереч вимогам ст.116 КЗпП України відповідач у день звільнення та по день звернення до суду остаточного розрахунку з ним не провів. Такі дії відповідача позивач вважає незаконними. Посилаючись на вимоги ст.ст.47,94,97, 116, 117 КЗпП України просить задовольнити його вимоги в повному обсязі.

З відзиву відповідача вбачається, що останній позов не визнає, оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Факт нарахування заробітної плати за період з грудня 2019 року по липень 2021 року в розмірі 97171,68 грн (сума боргу після утримання обов`язкових платежів та податків) не оспорює, але зазначає, що довідки, видані відповідачем свідчать лише про нараховані суми заробітної плати та не несуть доказового значення щодо їх виплати чи не виплати. Вказує, що в день звільнення позивач не працював, оскільки з 10 по 12 червня 2021 року перебував у відпустці. З заявою про проведення з ним повного розрахунку позивач не звертався. Крім того відповідач не вважає, що звернення до суду з позовом до відповідача є належним зверненням звільненого працівника з вимогою про розрахунок. Вважає, що період затримки розрахунку виплат належних працівникові при звільнення слід рахувати з наступного дня отримання відповідачем позовної заяви, тобто з 21.10.2021 року. Відповідач просить врахувати інтереси відповідача, а саме тяжке фінансове становище підприємства, згідно якого чистий фінансовий результат підприємства дорівнює «0», що виключає вину підприємства у виконанні своїх обов`язків перед працівником і тому просить зменшити розмір за затримку розрахунку при звільненні до розумної пропорційності.

Ухвалою суду від 27.09.2021 року відкрито провадження у справі та визначено вказану справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду належним чином був повідомлений. Матеріали справи містять заяву позивача від 18.11.2021 року про розгляд справи без його участі.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату судового розгляду в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи мається заява представника відповідача ОСОБА_2 , в якій вона просить розглядати справу без участі представника відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись вимогами ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів та постановити рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до такого.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі, працюючи підземним гірником 5 розряду з повним робочим днем в шахті, що підтверджується копією трудової книжки позивача НОМЕР_1 (а.с.8-9), довідками (а.с.10-11) та був звільнений 12.06.2021 року за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України.

Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» за № 801 від 06.09.2021 року (а.с.10) ОСОБА_1 має заборгованість по заробітній платі за період грудень 2019 липень 2021 року в сумі 97171,68 грн (сума після утримання обов`язкових податків та зборів), яка складається з таких сум:

Грудень 2019 року 1468,80 грн

Січень 2020 року 4510,31 грн

Лютий 2020 року 11728,20 грн

Березень 2020 року 18515,87 грн

Квітень 2020 року 22558,85 грн

Квітень 2021 року 36440,30 грн

Липень 2021 року 1949,35 грн.

Враховуючи наведене, дату видачі вищевказаної довідки, дату звільнення позивача з підприємства відповідача, суд приходить до висновку про те, що позивачу при звільненні підлягала виплаті сума вищевказаної заробітної плати (сума після утримання податків та обов`язкових платежів.

Вказана сума, яка підлягала виплаті позивачу при звільненні відповідачем не оспорюється і підтверджується змістом відзива відповідача.

Середньоденний заробіток ОСОБА_1 складає 1200,62 грн, що підтверджується довідкою відповідача № 802 від 06.09.2021 року (а.с.11). Позивач вказаний розмір середньоденного заробітку не оспорював. Вказаний розрахунок середньоденного заробітку суд вважає вірним.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Кодексом законів про працю України, статтями 24, 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці".

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до частини першої статі 115 КЗпП України, статті 24 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини вбачається, що відповідач при звільненні позивача не дотримався вимог діючого законодавства та не провів з останнім остаточний розрахунок, тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню в сумі 189756,77 грн (сума вказана після утримання податків та інших платежів).

Що стосується вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки, а саме з 12.06.2021 року по 16.09.2021 року в розмірі 84043,40 грн, то вирішуючи вказану вимогу суд керуюється таким.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, підставою відповідальності власника відповідно до ст. 117 КЗпП, на яку посилається позивач, обґрунтовував свої вимоги, є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника.

Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган).

В судовому засіданні достовірно встановлено, що сума нарахована позивачу при звільненні за період грудень 2019 року - липень 2021 року в розмірі 97171,68 грн станом на час розгляду справи у суді, не є виплаченою.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідач не виплатив вказану суму позивачу не з своєї вини, суду надано не було.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільними працівником вимоги про розрахунок.

Тобто, з аналізу ст.116 КЗпП України вбачається, що в разі, якщо в день звільнення працівник працював на підприємстві, розрахункові суми повинні бути виплачені в день звільнення. В той же час, в разі, якщо працівник в день звільнення не працював, то останній повинен звернутися з вимогою до роботодавця про розрахунок, який здійснюється не пізніше наступного дня після пред`явлення такої вимоги.

Відповідач посилаючись в своєму відзиві на те, що відсутня його вина у затримці розрахунку при звільненні позивача, оскільки позивач не звертався до бухгалтерії з вимогою про розрахунок, фактично вказує, що в день звільнення позивач не працював, так як знаходився у відпустці. На підтвердження вказаних доводів відповідач надав суду довідку від 02.11.2021 року зміст якої свідчить про те, що ОСОБА_1 в день звільнення в шахту не спускався (а.с.59) та довідку від 19.11.2021 року з якої вбачається. що ОСОБА_1 табельний № 9399 перебував у черговій відпустці з 10.06 по 12.06.2021 року.

Вищевказаний факт позивач не спостував.

Таким чином судом достовірно встановлено, що в день звільнення позивач не працював, оскільки перебував у черговій відпустці.

Належних доказів пред`явлення позивачем відповідачу вимоги про розрахунок (до звернення позивача до суду з даним позовом) позивачем не надано.

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 27.01.2020 по справі № 682/3060/16-ц (провадження № 61-23170сво18) висловив такий правовий висновок про застосування норми права: «…..звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена ст.116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст.117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за ст.117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у ст.116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган)…».

Матеріалами даної цивільної справи підтверджується, що відповідачу про вимогу позивача стало відомо з моменту отримання копії ухвали суду про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви, а саме з 20.10.2021 року (а.с.33).

Доказів розрахунку з позивачем не пізніше наступного дня після отримання відповідної вимоги відповідачем до суду не надано, як не надано й доказів на підтвердження відсутності вини відповідача у вчиненні відповідного порушення (затримки розрахунку при звільненні).

Враховуючи наведене, те, що вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі позивачем було пред`явлено відповідачеві вперше саме шляхом звернення до суду з даним позовом, тому суд вважає, що строк затримки розрахунку при звільненні належить рахувати з 21.10.2021 року (з наступного дня після отримання позовної заяви відповідачем) і тому право позивача на звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виникло саме з 21.10.2021 року.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене, враховуючи зміст вимог позивача, який просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.06.2021 року по 16.09.2021 року, в той час, як право цієї вимоги у позивача виникло лише 21.10.2021 року (з наступного дня після отримання позовної заяви позивачем), суд приходить до висновку, що вказані вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки є необґрунтованими в частині періоду стягнення середнього заробітку.

Але, при цьому суд зазначає, що це не позбавляє позивача звернутися з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні повторно.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума невиплаченої заробітної плати за період грудень 2019 року - липень 2021 року в розмірі 97171,68 грн (сума після утримання податків та обов`язкових платежів), яка складається з сум заробітної плати, що підлягали виплаті при звільненні за:

Грудень 2019 року 1468,80 грн

Січень 2020 року 4510,31 грн

Лютий 2020 року 11728,20 грн

Березень 2020 року 18515,87 грн

Квітень 2020 року 22558,85 грн

Квітень 2021 року 36440,30 грн

Липень 2021 року 1949,35 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про Державний бюджет на 2021 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 2270,00 грн.

Позивач звернувся до суду з двома майновими вимогами, а саме з вимогою про стягнення заробітної плати та про стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні.

Відповідно до вимог ст.5 ЗУ «Про судовий збір», позивачі, у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються.

Таким чином, при зверненні до суду позивач повинен був сплатити судовий збір в розмірі 971,72 грн (1% від суми 97171,68 грн), але позивач звільнений від сплати судового збору в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини позов них вимог, а саме (100%) у сумі 971,72 грн, оскільки вимоги позивача в цій частині задоволені повністю.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн за вимоги про стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні. Але, враховуючи, що в задоволенні вказаних вимог судом було відмовлено сума зазначеного розміру судового збору не підлягає стягненню з відповідача.

Згідно з п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, підлягає негайному виконанню. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення в межах місячного платежу за квітень 2021 року в сумі 36440,30 грн(сума з якої вже утриманні податки та обов`язкові платежі).

Керуючись ст.ст.47,115,116, 117 КЗпП, ст.ст. 259, 263-265, 268, 273,352,354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період грудень 2019 року - липень 2021 року в розмірі 97171,68 грн (дев`яносто сім тисяч сто сімдесят одну гривню 68 коп).

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь держави судовий збір в розмірі 971,72 грн (дев`ятсот сімдесят одну гривню 72 коп).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 заробітної плати в межах місячного платежу за квітень 2021 року в сумі 36440,30 грн (тридцять шість тисяч чотириста сорок гривень 30 копійок).

В задоволенні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.06.2021 року по 16.09.2021 року в сумі 84043,40 грн відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 02.10.1996 року Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою Донецька область, Покровський район, с.Новоторецьке, мешкає АДРЕСА_1 .

Відповідач Державне підприємство «Вугільна Компанія «Краснолиманська», , місцезнаходження: м. Родинське, вул. Перемоги, 9.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Суддя О.В.Здоровиця

19.11.2021