Провадження № 22-ц/802/122/21 Категорія: 68 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів.

Свій позов мотивує тим, що з вересня 2016 року по липень 2019 року вона проживала у періодичних відносинах з відповідачем, від яких у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки вони у шлюбі не перебували, то запис про батька дитини вчинено відповідно до положень ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України.

Вказує що з моменту зачаття був присутній при народженні дитини, забирав її з пологового будинку. Однак, на даний час відповідач не бажає визнавати своє батьківство.

Зазначає, що дитина перебуває на її утриманні і відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, хоча працездатний і може надавати допомогу на утримання дитини.

Просить визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Луцьк Волинської області, внести відповідні зміни до актового запису, а також стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки в розмірі по 2500 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2020 року позов в даній справі задоволено частково.

Ухвалено визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьком ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Луцьк Волинської області.

Внесено зміни до актового запису№1477 від 20.06.2017 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, виключивши відомості про батька ОСОБА_2 та зазначити батьком дитини ОСОБА_2 ..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по 2000 грн. щомісячно, починаючи з 21.08.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішення про стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутих аліментів змінити та стягувати з нього на користь позивача на утримання малолітньої дитини аліменти в розмірі 1500 грн.

В іншій частині рішення суду жодною із сторін не оскаржується, а тому апеляційним судом рішення в означу вальній частині не переглядається.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 народила доньку ОСОБА_3 (а.с. 5).

Даним рішенням суду визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Луцьк Волинської області.

Внесено зміни до актового запису № 1477 від 20.06.2017 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказавши відповідача батьком дитини.

Відповідачем не заперечується той факт, що він є батьком малолітньої ОСОБА_3 .

Встановлено, що малолітня дитина проживає разом з позивачем по справі та знаходиться на її утриманні.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Згідно з ч. 1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

В добровільному порядку відповідач коштів на утримання дитини не надає. Між батьками не досягнуто згоди щодо утримання дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання неповнолітньої дитини то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд.

Суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Згідно ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня.

Відповідно до вимог ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 -1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 -2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

З урахуванням вимог ст.ст.182, 184 СК України суд дійшов вірного висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі та що розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Разом із тим, визначаючи розмір аліментів в сумі 2000 грн, суд першої інстанції не врахував, що у відповідача від попереднього шлюбу є троє неповнолітніх дітей на утримання яких відповідно до рішення суду від 23 березня 2017 року стягуються аліменти в розмірі 1/2 частини всіх видів доходів щомісячно. Відповідач працює на посаді комплектувальника проводів на підприємстві «Кромберг Енд Шуберт Україна ЛУ» та отримує середню заробітну плату в розмірі 6000 гривень, з яких половину відраховується на стягнення аліментів на утримання трьох неповнолітній дітей від попереднього шлюбу. Разом з тим, в суді апеляційної інстанції відповідач вказав про незадовільний стан здоров`я та тривале лікування, що на його думку не даватиме йому можливість виконувати аліментні зобов`язання у визначеному судом розмірі. Наявність хвороби, яка потребує лікування відповідачем підтверджено консультаційним висновком спеціаліста ( а.с 42), якому суд не надав належної оцінки під час врахування обставин, щодо визначення розміру аліментів.

З врахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає, що сплата аліментів в розмірі 2000 гривень поставить відповідача вкрай скрутне матеріальне становище. Позивач ОСОБА_1 не обґрунтувала необхідності стягнення на дитину аліментів у заявленому нею розмірі. Матеріали справи не містять детального опису та розрахунку витрат, які несе позивач на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 . В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 вказала, що орієнтовно на дитини щомісячно нею витрачається близько 2000 гривень.

Таким чином, враховуючи майновий стан відповідача, наявність на його утриманні інших малолітніх дітей, беручи до уваги стан його здоров`я, а також виходячи з обов`язку кожного із батьків утримувати дитину, апеляційний суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти щомісячно в розмірі 1500 гривень.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оскільки висновки суду першої інстанції щодо визначення розміру аліментів зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права та без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для зміни рішення суду у цій частині.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2020 року в даній справі, в частині визначеного судом розміру аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по 1500 (тисячу п`ятсот) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: