Справа № 367/3232/21
Провадження №2-о/367/223/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

18 травня 2021 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого - судді Кравчук Ю.В.,

за участю - секретаря судових засідань Бичок Т.П.,

учасників справи:

заявниці - ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи - ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Ірпені заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради Київської області, Ювенальна превенція Відділення №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису. У поданій заяві ОСОБА_1 просить: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання ( АДРЕСА_1 ) з особами, які постраждали від домашнього насильства, а саме з ОСОБА_1 та її малолітньою донькою ОСОБА_3 - протягом шести місяців; усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності постраждалої особи ОСОБА_1 та визначеного місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) - негайне виконання; обмежити спілкування ОСОБА_2 з постраждалою дитиною ОСОБА_3 - протягом шести місяців; заборонити наближатися ОСОБА_2 на визначену відстань до місця, де ОСОБА_1 та донька ОСОБА_3 , які постраждали від домашнього насильства, проживають за визначеним місцем проживання та на праві спільного майна ( АДРЕСА_1 ), тимчасово чи систематично перебувати у місцях, пов`язаних з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин - протягом шести місяців; заборонити ОСОБА_2 листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 та донькою ОСОБА_3 , які постраждали від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб - протягом шести місяців; направити ОСОБА_2 для проходження програми для кривдників або пробаційної програми.

Обґрунтовуючи подану заяву, ОСОБА_1 вказує, що 18 серпня 2020 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 22 жовтня 2019 року рішенням Виконавчого комітету Бучанської міської ради №660 закріплено та визначено місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , де вона постійно проживає, та затверджено відповідний висновок служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради про визначення місця проживання дитини. Факт постійного проживання за вказаною адресою підтверджується актом депутата та медичними деклараціями.

Також зазначає, що станом на час подання заяви, в Ірпінському міському суді Київської області знаходиться чотири справи, в яких заявник та заінтересована особа є сторонами, серед яких цивільна справа №367/3859/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання майна спільною сумісною власністю та поділу майна шляхом визнання права власності на частку майна та виплати грошової компенсації.

Заявниця вказує, що ОСОБА_2 систематично вчиняє над нею та неповнолітньою донькою ОСОБА_3 домашнє насильство, за її заявами від 26.06.2020 та від 27.06.2020 було складено чотири протоколи про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, постановою суду ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні домашнього насильства. 21 листопада 2020 року ОСОБА_2 винесено негайний заборонний припис стосовно кривдника.

Зокрема, фізичне насильство щодо заявниці виражається у нанесенні тілесних ушкоджень, ударів, штовхання, стусанів, застосуванні грубої фізичної сили, намаганні неодноразово задушити на очах у дитини. Фізичне насильство щодо дитини виражається у намаганні накормити їжею, яку не можна їсти дитині, погроз фізичною розправою, нападі на дитину та намаганні відібрати у неї телефон, коли дитина викликала зі свого телефона неодноразово поліцію щодо дій кривдника-батька, перебування у будинку п`яних батькових знайомих, в присутності яких батько погрожував розправитися з матір`ю дитини, у зв`язку з чим дитина переживає постійний стрес. Психологічне насильство зі сторони ОСОБА_2 щодо заявниці виражається у переслідуванні, погрозах фізичною розправою, образах нецензурними словами, в тому числі у присутності дитини, агресивній поведінці, принижуванні та залякуванні, погрозах вбивством, психологічних знущаннях (змушуванні ставати на коліна), тотальному контролі, прибутті до помешкання постраждалої особи в стані алкогольного сп`яніння, криках, образах нецензурними словами, погрозах дитині, погрозах фізичної розправою особисто та третіми особами, контролі за поведінкою постраждалої особи, втручанні у її особисте життя, поверненні додому пізно ввечері або вночі, у нетверезому стані, вчиненні сварок, приниженні честі та гідності, постійному переслідуванні постраждалої особи разом із донькою, приниженні, погрозах, залякуванні, проходженні до школи, де навчається дитина, та вимаганні коштів, систематичному залякуванні, образах на ґрунті ревнощів та матеріальних домагань, влаштовуванні терору і створенні нестерпних умов для спільного проживання, погрозах фізичною розправою постраждалій особі, якщо вона не забере з суду позов про поділ майна, систематичному влаштуванні скандалів, що супроводжуються образами та приниженнями, поширенні неправдивої інформації про заявницю, погрозах забрати дитину, створенні умов, непридатних для проживання, вимаганні коштів від роботодавців заявниці та систематичних образ на адресу керівників заявниці, близьких, друзів, родичів, покійних батьків заявниці. Економічне насильство зі сторони ОСОБА_2 щодо заявниці виражається у: зміні замків у будинку та забороні доступу до проживання, до особистих речей ( АДРЕСА_1 ), крадіжці особистих речей, відключенні будинку від мережі електропостачання та блокування інших мереж (водопостачання, опалення, інтернет), вигнанні з житла разом з дитиною, пошкодженні особистого майна, пошкодженні майна у будинку, знищення майна на земельній ділянці, де розташований будинок, перешкоджанні потрапити на територію та до будинку, забиранні особистих речей та речей дитини, заблокуванні доступу до будинку та на територію, яка є спільною власністю постраждалої особи та є визначеним місцем проживання доньки з матір`ю, антисанітарні умови місця проживання дитини, зміні неправомірно на пульт іншої охоронної без документів та приховування факту існування та проживання заявниці і дитини. Сексуальне насильство зі сторони ОСОБА_2 щодо заявниці виражається у: неодноразовому намаганні в стані алкогольного сп`яніння вчинити сексуальне насильство, бив у груди, живіт, чим неодноразово було викликано кровотечу, неодноразово під час шлюбу змушував робити аборти, чим спричинив заявниці фізичний, моральний, психологічний біль до кінця життя та умисно позбавляв бажання бути повноцінною матір`ю. Також, заявниця вказує, що ОСОБА_2 притягався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, вчиняв домашнє насильство під час подружнього життя та після розлучення, дитина боїться спілкування з батьком у зв`язку із вчиненням ним фізичного та психологічного насильства, звернення до поліції виявилися неефективними, оскільки не вдалось втихомирити кривдника, а останній продовжує вчиняти насильство, ОСОБА_2 перебуває під контролем органів поліції, а саме в ювенальній превенції, як кривдник неповнолітньої дитини, факти домашнього насильства мали місце впродовж 2018-2020 років та продовжуються у 2021 році, батько повністю ухиляється від виховання та повноцінного утримання малолітньої дитини, спілкування батька з дитиною перешкоджає нормальному розвитку дитини, який систематично вчиняє домашнє насильство в присутності дитини, вказує, що ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями, був встановлений факт вчинення домашнього насильства відносно дитини, у зв`язку з чим є загроза життю та здоров`ю малолітньої дитини, а тому з метою захисту прав та інтересів дитини обмежувальний припис має бути винесений. У суді перебуває справа про вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства над неповнолітньою донькою (№367/1413/21).

Враховуючи зазначене, заявниця стверджує, що є висока вірогідність продовження чи повторення домашнього насильства стосовно неї та дитини у майбутньому; настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи.

Крім того, заявниця вказує, що представник заінтересованої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_4 намагається позбавити її з донькою права на проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, заявниця ОСОБА_1 зазначає, що 20 лютого 2021 року ОСОБА_2 порушив її з донькою права на проживання та володіння майном за адресою: АДРЕСА_1 , а саме заблокував доступ до будинку, змінив замки, начепив решітки на вікна та двері, змінив без наявних документів охоронну компанію. Також вказує, що постанова про притягнення її до адміністративної відповідальності винесена без її участі, без дослідження всіх обставин та за відсутності доказів її вини.

Заявниця стверджує, що ОСОБА_2 не зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки на вказане нерухоме майно не набуто право власності. Змінюючи без дозволу заявниці замки та блокуючи доступ на територію та до будинку, ОСОБА_2 повністю порушує її права та права доньки на користування спільним майном, знищив усі насадження, у зв`язку з чим заявниця змушена потрапляти до будинку з представниками поліції, громадськістю, та ламати двері. Заявниця вказує на ухилення заінтересованої особи від участі в утриманні дитини.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 05 травня 2021 року відкрито провадження у справі за поданою заявою та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

У відзиві на заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, представник заінтересованої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_4 вказує, що заявниця та неповнолітня донька виселилися із будинку за адресою: АДРЕСА_1 , 20 лютого 2021 року у квартиру АДРЕСА_2 , вказана квартира є зареєстрованим місцем проживання заявниці та неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , заявниця є співвласником цієї квартири. Доказів тих обставин, що станом на день подачі заяви про видачу обмежувального припису заявниця разом із донькою проживають за адресою АДРЕСА_1 , суду не надано. Таким чином, станом на день звернення заявниці до суду будинок АДРЕСА_1 , не є місцем спільного проживання, у зв`язку з чим вимога щодо заборони ОСОБА_2 перебувати у місці спільного проживання із заявницею і малолітньою донькою протягом шести місяців не підлягає задоволенню. Також, вказує, що заявником не надано належних і допустимих доказів, які доводять, що будинок АДРЕСА_1 перебуває у спільній сумісній власності заявниці та заінтересованої особи ОСОБА_2 . За таких обставин, вимога щодо усунення перешкод у користуванні спільним майном подружжя задоволенню не підлягає, як безпідставна. Вимоги заявниці щодо заборони перебувати у місці спільного проживання, усунення перешкод у користуванні майном порушують положення ст. 41 Конституції України та ст. 319 ЦПК України. Вимога щодо заборони ОСОБА_2 наближатися до місця проживання заявниці та неповнолітньої ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_2 не володіє інформацією про місця, у яких тимчасово чи систематично перебувають заявниця та неповнолітня дитина. При цьому, заінтересована особа звертає увагу на відсутність вказівки на конкретні місця тимчасового чи систематичного перебування, що спрямовано на порушення права ОСОБА_2 на свободу вільного пересування. Щодо вимоги в частині заборони листування, ведення телефонних переговорів, контактування іншими способами, через третіх осіб із заявницею та дочкою, заінтересована особа вказує, що не прагне до спілкування із заявницею, а із дочкою не може спілкуватися через те, що заявниця забороняє дочці спілкуватися з ним, чим порушує право на батьківство, гарантоване ст. 51 Конституції України. При цьому, доказів тих обставин, що заінтересована особа ОСОБА_2 вчиняє через листування, телефонні переговори або у інший спосіб домашнє насильство стосовно заявниці і неповнолітньої дочки, заявницею не надано. Вимога направити ОСОБА_2 для проходження програми для кривдників не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Також, заінтересована особа вказує про те, що доводи заявниці про вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства не підтверджуються належними і допустимими доказами. Крім того, представник заінтересованої особи звертає увагу на не проходження дитиною консультації у дитячого психіатра, рекомендованого у висновку комплексного психодіагностичного дослідження дитини ОСОБА_3 , що на його переконання, дає підстави стверджувати, що заявниця умисно не вживає заходів, спрямованих на охорону здоров`я малолітньої дочки, з метою використання стану дитини у власних цілях. Враховуючи викладене, представник заінтересованої особи вказує, що заява про видачу обмежувального припису є безпідставною та носить очевидно штучний характер, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні заяви.

У судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 підтримала заяву та просила її задовольнити з підстав, викладених у заяві.

Заінтересована особа ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні заперечили проти задоволення заяви з підстав, викладених у відзиві.

Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради Піддубна І.В. у судовому засіданні надала пояснення про те, що під час сварок між батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була присутня дитина ОСОБА_3 , що є насильством по відношенню до дитини, у зв`язку з чим службою була поставлена умова про зміну місця проживання дитини. Щодо заяви про видачу обмежувального припису зазначила, що нічого з цього приводу додати не може.

Суд, вислухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі-Закон), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч.1. ст. 1 згаданого Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, входять, в тому числі - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти) (ч.2 ст.3 Закону).

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п. 7 ч.1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч.3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п.9 ч.1 ст.1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п. 3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч.1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Як видно із матеріалів справи, 20 серпня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 20 серпня 2005 року зроблено відповідний актовий запис №253 (а.с. 30).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.50).

Рішенням Виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області від 22 жовтня 2019 року №660, визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , де вона постійно проживає, та затверджено відповідний висновок служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради про визначення місця проживання дитини, зобов`язано батьків дитини належним чином виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини та не перешкоджати один одному в участі у її вихованні та утриманні (а.с. 29).

18 серпня 2020 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі №367/6725/19, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 . Відповідно до мотивувальної частини зазначеного рішення суду, враховуючи, що позивач та її донька не позбавлені свободи пересування, суд вважає недоцільним при визначенні місця проживання дитини вказувати адресу, за якою повинні проживати позивач та її малолітня донька (а.с. 35-42).

Постановою державного виконавця Бучанського ВДВС ГТУЮ у Київській області від 23.12.2019 відкрито виконавче провадження №ВП 60930589 з примусового виконання судового наказу №367/9347/19 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця і до досягнення нею повноліття (а.с. 51, зворот).

Відповідно до копії листа Бучанської міської ради №04-08/2/727 від 25.02.2021, адресованого ВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області, 20 лютого 2021 року громадянка ОСОБА_1 , матір малолітньої ОСОБА_3 , виконала свої зобов`язання щодо зміни місця проживання себе і доньки задля налагодження психологічного стану дитини та на теперішній час проживає за адресою реєстрації: АДРЕСА_2 (а.с. 23).

Рішенням Виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області від 16 лютого 2021 року №120, затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 26-28).

Також, судом досліджено висновок комплексного психодіагностичного дослідження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 34, 54).

Відповідно до термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 020686 від 21 листопада 2020 року, вказаний припис винесений строком на 5 діб стосовно ОСОБА_2 , який зі слів заявниці здійснює психологічний тиск та перешкоджає проживанню за адресою: АДРЕСА_1 ; постраждалою особою є ОСОБА_1 ; захід припису полягає у забороні в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою (а.с. 43, 55).

Згідно із копією медичної довідки, виданої травмпунктом Ірпінської ЦМЛ від 03 серпня 2020 року №6980, у ОСОБА_1 діагностовано забій м`яких тканин правого стегна (травма 25.07.2020) (а.с. 44).

Відповідно до копії постанови Ірпінського міського суду Київської області від 30 листопада 2020 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні 12 липня 2020 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, визнано не винним у вчиненні 15.06.2020, 26.06.2020, 28.06.2020 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.45, 163).

Відповідно до копії акта депутата Бучанської міської ради від 31 липня 2019 року, за адресою АДРЕСА_1 , не зареєстровані, але постійно проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 47).

Згідно із деклараціями ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, фактичне місце проживання останніх зазначене за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 48, 49).

У письмових поясненнях на адресу Ірпінського відділу поліції ГУНП в Київській області від 23.01.2021, 27.11.2020, 06.07.2020, неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказувала на наявність конфліктів між батьками, в ході яких батько - ОСОБА_2 застосовував фізичне та психологічне насильство щодо матері - ОСОБА_1 , а також на застосування психологічного насильства зі сторони батька щодо неї (а.с. 56-59).

Як видно із матеріалів справи, заявниця ОСОБА_1 неодноразово зверталася до поліції щодо вчинення стосовно неї неправомірних дій зі сторони ОСОБА_2 , зокрема: 12 червня 2017 року; 11 січня 2020 року; 18 березня 2020 року; 15 червня 2020 року; 26 червня 2020 року; 20 липня 2020 року; 28 липня 2020 року; 21 листопада 2020 року; 20 листопада 2020 року; 01 січня 2021 року; 19 січня 2021 року; 14 лютого 2021 року (а.с. 60-94).

Відповідно до копії листа Ірпінського ВП ГУНП в Київській області №7718 від 30.07.2020, адресованого ОСОБА_1 , перевірку за зверненнями №779 від 11.01.2020, №2193 від 29.01.2020, №2693 від 04.02.2020, №16174 від 15.06.2020, №17528 від 26.06.2020, №17545 від 26.06.2020, №17573 від 26.06.2020, №19468 від 11.07.2020, №20629 від 20.07.2020, №20644 від 20.07.2020, №21224 від 25.07.2020, №21225 від 25.07.2020 проведено відповідно до вимог ЗУ «Про звернення громадян» та прийнято рішення про відсутність ознак кримінального правопорушення, за матеріалами перевірки №17528 відомості було внесено до ЄРДР за №000116 від 26.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України (а.с. 72-73).

Відповідно до копії ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 01 жовтня 2020 року, закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна шляхом визнання права власності на частку майна та виплати грошової компенсації, та призначено дану справу до розгляду по суті (а.с. 100).

24 грудня 2020 року ОСОБА_1 зверталася до поліції та прокуратури, а 04 січня 2021 року до Бучанської міської ради, щодо погроз їй, як позивачу, та свідкам, у цивільній справі №367/3959/20 (а.с. 156-160). (а.с. 97-99, 101-102).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 18 липня 2020 року підрозділом дізнання Ірпінського ВП ГУНП в Київській області внесено відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви ОСОБА_1 про те, що 26 червня 2020 року близько 01 години 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 наніс їй тілесні ушкодження, кримінальне провадження № 0000116 (а.с. 103).

Згідно із копією медичної довідки, виданої Ірпінською ЦМЛ від 26 червня 2020 року №5336, у ОСОБА_1 діагностовано забій м`яких тканин передньої грудної стінки, лівого передпліччя (а.с. 104-105).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 31 березня 2021 року сектором дізнання ВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області внесено відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви ОСОБА_1 про те, що 29 березня 2021 року невстановлена особа нанесла їй тілесні ушкодження (а.с. 106-109).

Згідно із копією протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №201636 від 16 липня 2020 року, складеного стосовно ОСОБА_1 , 28 червня 2020 року близько 11 години 30 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство по відношенню до свого чоловіка ОСОБА_2 , а саме чинила психологічний тиск, що виражалось в безпідставній сімейній сварці, словесних образах та провокаціях на бійку, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.117).

Згідно із копією протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №201638 від 16 липня 2020 року, складеного стосовно ОСОБА_1 , 26 червня 2020 року близько 18 години 30 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство по відношенню до свого чоловіка ОСОБА_2 , а саме чинила психологічний тиск, що виражалось в безпідставній сімейній сварці, словесних образах та провокаціях на бійку, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.110).

Згідно із копією протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №201640 від 16 липня 2020 року, складеного стосовно ОСОБА_1 , 11 липня 2020 року близько 21 години 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство по відношенню до свого чоловіка ОСОБА_2 , а саме чинила психологічний тиск, що виражалось в безпідставній сімейній сварці та словесних образах, наклепах, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.113).

Згідно із копією постанови Ірпінського міського суду Київської області від 19 серпня 2020 року, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (а.с.164).

Відповідно до копії протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №201569 від 16 липня 2020 року, складеного стосовно ОСОБА_2 , 12 липня 2020 року близько 12 години 00 хвилин за місцем мешкання ОСОБА_2 вчинив сімейну сварку відносно ОСОБА_1 , під час якої чинив психологічний тиск на останню, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.114).

Відповідно до копії протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №201634 від 16 липня 2020 року, складеного стосовно ОСОБА_2 , 15 червня 2020 року близько 22 години 30 хвилин за місцем мешкання ОСОБА_2 вчинив сімейну сварку відносно ОСОБА_1 , а саме чинив психологічний тиск відносно останньої, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.120).

11 липня 2020 року зафіксовано виклик бригади ЕМД для надання медичної допомоги ОСОБА_3 , привід до виклику - гостра реакція на стрес (а.с. 155-156).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 209283 від 14 лютого 2021 року, 14.02.2021 близько 20 години 45 хвилин ОСОБА_2 за місцем свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно своєї дочки, неповнолітньої ОСОБА_3 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону погрозами, нецензурними словами, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_3 (а.с. 115).

Відповідно до копії висновку щодо результатів медичного огляду виявлення стану алкогольного сп`яніння, ОСОБА_2 14 лютого 2021 року о 23 годині 30 хвилин перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с.111).

Згідно із доповідною запискою інспектора СРПП Бучанського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області від 15.02.2021, ОСОБА_2 14.02.2021 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП за вчинення насильства в сім`ї (а.с.112).

Згідно із копією постанови Ірпінського міського суду Київської області від 02 квітня 2021 року, матеріали справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП повернуто до Бучанського ВП для виконання вимог ст. 256 КУпАП (а.с. 31-32).

Відповідно до довідки №305 від 05 травня 2021 року, виданої головою кооперативу «Ювілейний» ОСОБА_8, ОСОБА_2 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 2015 року і по теперішній час (а.с. 152).

Згідно із актом депутата Бучанської міської ради від 05 травня 2021 року, ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в будинку, що не введений в експлуатацію, без реєстрації (а.с. 153).

Відповідно до копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії КВ №9061981, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 0,1381 га, кадастровий номер :01:121:0921, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 157).

Згідно із інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку станом на 07 травня 2021 року, земельна ділянка кадастровий номер :01:121:0921, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с. 158-159).

Відповідно до копії дозволу на виконання будівельних робіт №225 від 18 травня 2005 року, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю, вказаний дозвіл виданий ОСОБА_2 на виконання будівельних робіт з будівництва житлового будинку по індивідуально розробленому проекту в АДРЕСА_1 (а.с. 174-175).

Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №255617354, копією свідоцтва про право власності на житло, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 160-161, 176-177).

Заявницею на підтвердження факту проживання за адресою: АДРЕСА_1 , долучено також копії лікарського свідоцтва про смерть її матері, акта констатації смерті та свідоцтва про смерть, відповідно до яких смерть матері заявниці ОСОБА_7 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.178-180).

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Суд вважає важливими обставини, викладені у заяві, разом з тим вони не можуть слугувати підставою для застосування обмежувального припису, виходячи з наступного.

За змістом поданої заяви заявниця посилається на те, що її колишній чоловік ОСОБА_2 застосовував та застосовує щодо неї та їх спільної неповнолітньої доньки фізичне, психологічне та економічне насильство. Судом встановлено, що як заявниця, так і заінтересована особа ОСОБА_2 притягалися до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства стосовно один одного.

Також, судом встановлено, що 20 лютого 2021 року ОСОБА_1 виконала свої зобов`язання щодо зміни місця проживання себе і доньки задля налагодження психологічного стану дитини та на теперішній час проживає за адресою реєстрації: АДРЕСА_2 , співвласником якої вона є.

Судом не встановлено випадків вчинення домашнього насильства зі сторони ОСОБА_2 після того, як заявниця та заінтересована особа почали проживати окремо, у зв`язку із чим суд не вбачає ризиків продовження у майбутньому домашнього насильства за умови окремого проживання.

Заявниця ОСОБА_1 у заяві про видачу обмежувального припису просить заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання ( АДРЕСА_1 ) та усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності та визначеного місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 .

Із матеріалів справи та пояснень учасників справи вбачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існує спір про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділу.

На даний момент заявник ОСОБА_2 та заінтересована особа ОСОБА_1 проживають окремо, однак між ними існує конфлікт щодо володіння та користування спірним майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на даний час є власником земельної ділянки, на якій розташований будинок. Право власності на будинок не зареєстроване.

Суд не вбачає підстав для позбавлення власника права на володіння та користування своєю власністю, такий захід не може бути визнаний пропорційним за обставин цієї справи.

Вимога усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності не підлягає задоволенню, оскільки зазначений вище спір не може бути вирішений шляхом застосування вказаних заявником заходів обмежувального припису.

18 серпня 2020 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі №367/6725/19, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 . Відповідно до мотивувальної частини зазначеного рішення суду, враховуючи, що позивач та її донька не позбавлені свободи пересування, суд вважає недоцільним при визначенні місця проживання дитини вказувати адресу, за якою повинні проживати позивач та її малолітня донька (а.с. 35-42).

У судовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи заінтересована особа - ОСОБА_2 не притягався ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності у зв`язку із вчиненням домашнього насильства щодо неповнолітньої дитини.

Таким чином, вимоги заяви в частині обмеження спілкування із дитиною задоволенню не підлягають.

Також, з підстав, зазначених вище, не підлягає задоволенню вимога заяви ОСОБА_1 про заборону наближатися ОСОБА_2 на визначену відстань до місця, де ОСОБА_1 та донька ОСОБА_3 проживають ( АДРЕСА_1 ).

Вимога заяви ОСОБА_1 про заборону ОСОБА_2 тимчасово чи систематично перебувати у місцях, пов`язаних з роботою, навчанням, лікуванням ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_3 чи з інших причин, не підлягає задоволенню, оскільки є неконкретною, а також у зв`язку із не встановленням судом ризиків продовження у майбутньому домашнього насильства.

Досліджені в судовому засіданні відеозаписи та фотоматеріали, надані як заявником, так і заінтересованою особою, не спростовують зазначених вище висновків суду.

Вимога заяви ОСОБА_1 про направлення ОСОБА_2 для проходження програми для кривдників або пробаційної програми задоволенню не підлягає, так як вказаний захід не передбачений ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Також, не підлягає задоволенню вимога заяви ОСОБА_1 про заборону ОСОБА_2 листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 та донькою ОСОБА_3 , інших контактів через засоби зв`язку та електронних комунікацій особисто або через третіх осіб, так як не встановлено вчинення ОСОБА_2 насильства з використанням зазначених засобів зв`язку.

Беручи до уваги наведені обставини, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність та взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні заяви слід відмовити.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19), від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19 (провадження № 61-15016св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20), від 10 лютого 2021 року у справі №761/49109/19 (провадження № 61-9144св20).

На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст. 263-265, 273, 350-6 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради Київської області, Ювенальна превенція Відділення №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області про видачу обмежувального припису.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.В. Кравчук