справа № 759/1870/19
головуючий у суді І інстанції Журибеда О.М.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати

з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів Березовенко Р.В., Сушко Л.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року

у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення відшкодування, -

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року ТДВ «Експрес Страхування» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача 134 770 грн - суму виплаченого страхового відшкодування, а також понесені судові витрати у розмірі 2 021 грн 55 коп.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року позов ТДВ «Експрес Страхування» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТДВ «Експрес Страхування» відшкодування у розмірі 134 770 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 021 грн 55 коп., а всього - 136 791 грн 55 коп.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що у зв`язку з проведеною позивачем регламентною виплатою страхувальнику у позивача виникло право зворотної (регресної) вимоги до винної у ДТП особи - відповідача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТДВ «Експрес Страхування».

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, винесене з неправильним застосуванням норма матеріального права та порушенням норм процесуального права, без належної оцінки доказів, які б вплинули на прийняте рішення.

Апелянт зазначає про невідповідність рішення вимогам статті 263 ЦПК України, оскільки суд не врахував вимоги статей 77-80 ЦПК України та безпідставно взяв до уваги при вирішенні справи за основу Звіт № 327 про оцінку КТЗ, який, на думку апелянта, не є належним доказом у справі, оскільки: не відповідає вимогам законодавства; виконаний особою, яка не мала права на проведення таких досліджень; суб`єкт оціночної діяльності є пов`язаною з позивачем особою керівництвом та бенефіціарними власниками, що має наслідком не дійсність таких результатів оцінки; відповідач не було запрошено для огляду КТЗ; допущено помилку у Звіті та не враховано фізичний знос ТЗ; розмір завданої шкоди не доведено позивачем, а розмір матеріального збитку є значно меншим і становить 305 373 грн 96 коп., за встановлений у Звіті; в Звіті відображено розрахунки з урахуванням знищення автомобіля, тоді як він не був знищений і підлягав ремонту.

Суд першої інстанції неправильно застосував норми статті 1191 ЦК України (регресні вимоги), а мав би застосувати норми статті 993 ЦК України (суброгація), оскільки відбулася передача права вимоги від страхувальника до страховика.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що розмір відшкодування було розраховано відповідно до законодавства; виклик відповідача для огляду ушкоджень КТЗ згідно з Методикою проведення експертизи та оцінки не є обов`язковим, але при цьому повідомлення про огляд КТЗ направлялося до страхової відповідача; відповідач був присутнім під час складання схеми ДТП в якій було вказано ушкодження транспортного засобу і він мав достатню інформацію для відшкодування збитків; посилання відповідача на значно менший розмір збитків є лише припущенням і не відповідає висновку судової експертизи у справі, яким встановлено вартість матеріального збитку та вартість відновлювального ремонту. У зв`язку з тим, що реальні збитки, встановлені висновком судового експерта у справі не перевищують розміру сплаченого страхового відшкодування, різниця має бути сплачена саме відповідачем.

Враховуючи викладене, позивач вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та таким що слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача просить залишити без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 серпня 2017 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу 209.17.2365876 (надалі по тексту - договір).

Згідно з умов цього договору було застраховано автомобіль «КІА Ceed», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до п.п. 6, 10 договору, безумовна франшиза 0,00 % при ДТП, строк дії договору з 00.00 год 19 вересня 2017 року до 24.00 год 18 жовтня 2018 року.

20 травня 2018 року, о 12 год. 00 хв., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Каділлак», номерний знак НОМЕР_2 , належним ОСОБА_4 , по проспекту Перемоги, 12 у м. Києві, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем «КІА», номерний знак НОМЕР_1 , належний ОСОБА_2 та під керуванням водія ОСОБА_3 , який в некерованому стані здійснив зіткнення з автомобілем «Фольксваген», номерний знак НОМЕР_3 , належний ОСОБА_5 та під керуванням водія ОСОБА_6 , який в некерованому стані здійснив зіткнення з автомобілем «Хонда», номерний знак НОМЕР_4 , належний ТОВ БВ Компанія «Універсалбуд» та під керуванням водія ОСОБА_7 , що призвело до пошкодження вищезазначених транспортних засобів, чим порушив п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, тобто вчинив правопорушення, передбачене статтею 124 КпАП України.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 15 червня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статті 124 КпАП України. Постанова суду набрала законної сили.

Згідно з приписів частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення № 761/20239/18 судом першої інстанції за вказаних вище обставин було встановлено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом порушив п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення та пошкодження вищезазначених транспортних засобів. Крім визнання вини, вина ОСОБА_1 у вчиненому підтверджується обставинами, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення; схемою дорожньо-транспортної пригоди на якій відображено розміщення транспортних засобів після зіткнення; поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди по обставинам, які передували зіткненню.

05 червня 2018 року власник автомобіля «КІА Ceed», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 звернулась із заявою до позивача про виплату страхового відшкодування внаслідок ДТП.

07 червня 2018 року ТОВ «Укравтолізинг» було складено Звіт № 327, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «КІА Ceed», державний номерний знак НОМЕР_1 (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0) становить 351 211 грн 96 коп. Ринкова вартість автомобіля становить 398 504 грн 80 коп.

14 червня 2018 року складено страховий акт № 3.18.1109-1, згідно з яким страхове відшкодування становить 234 770 грн.

Відповідно до п.9.16 договору та Звіту позивачем було здійснено розрахунок відшкодування та виплату страхового відшкодування у розмірі:

425 006 грн (страхова сума) - 168 980 грн ( вартість залишків) - 21 250 грн (франшиза) = 234 770 грн.

14 червня 2018 року позивач перерахував на користь ОСОБА_2 (власника автомобіля «КІА», номерний знак НОМЕР_1 ), грошові кошти у розмірі 234 700 грн., що підтверджується платіжним дорученням №ЦО02149.

Судом першої інстанції у справі була призначена автотехнічна експертиза.

Відповідно до висновку експерта № 13-3/501 від 01 жовтня 2020 року КНДІСЕ МВС України, вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «КІА», д.н.з. НОМЕР_1 , що сталося 20 травня 2018 року станом на дату ДТП становить 305 373 грн 96 коп., ринкова вартість автомобіля «КІА», д.н.з. НОМЕР_1 станом на дату ДТП становила 374 191 грн 58 коп.; утилізаційна вартість автомобіля «КІА», д.н.з. НОМЕР_1 станом на дату ДТП не визначалась у зв`язку з тим, що вартість відновлювального ремонту не перевищує його ринкову вартість (а.с. 220-235 т. 1).

Цивільно-правова відповідальність відповідача станом на 20 травня 2018 року була застрахована в ПрАТ «АСК Омега» на підставі полісу № АМ/3236931, яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну у розмірі 100 000 грн., франшиза - 0,00 грн.

Позивач звертався до відповідача та ПрАТ «АСК «Омега» із заявами від 27 вересня 2018 року з проханням здійснити виплату страхового відшкодування у порядку суброгації на користь позивача у розмірі 234 770 грн.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням господарського суду міста Києва від 04 березня 2019 року у справі № 910/494/19 за позовом ТДВ «Експрес Страхування» до ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» про стягнення відшкодування у розмірі 101 178 грн 08 грн., позов задоволено повністю.

Стягнуто з ПрАТ «АСК «Омега» на користь ТДВ «Експрес Страхування» у т.ч. страхове відшкодування у розмірі 100 000 грн. Рішення суду набрало законної сили.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина 1 статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»).

Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини 4 статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина 1 статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції помилково було покладено в основу рішення Звіт ТОВ «Укравтолізинг» № 327 від 07 червня 2018 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «КІА Ceed» встановлено у розмірі 351 211 грн 96 коп., то колегія апеляційного суду враховує таке.

Як вбачається з матеріалів справи, для встановлення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «КІА», та у зв`язку з незгодою відповідача з вартістю відновлювального ремонту автомобіля, визначеного у Звіті ТОВ «Укравтолізінг» № 327 від 07 червня 2018 року за ініціативою відповідача судом першої інстанції у справі була призначена автотехнічна експертиза.

Будь яких заперечень та зауважень щодо висновку експерта № 13-3/501 від 01 жовтня 2020 року КНДІСЕ МВС України сторонами до суду першої інстанції не заявлялось.

Більше того, як вбачається з апеляційної скарги та відзиву на неї, сторони погодились із результатами, викладеними в експертному дослідженні в частині, зокрема, встановлення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «КІА», номерний знак НОМЕР_1 у розмірі 305 373 грн 96 коп. та встановленою ринковою вартістю цього автомобіля станом на дату ДТП у сумі 374 191 грн 58 коп.

Колегія апеляційного суду також вважає за необхідне звернути увагу на те, що будь яких неточностей, порушень у процедурі складання чи інших суттєвих обставин, які б давали підстави дійти висновку про недійсність звіту ТОВ «Укравтолізінг» № 327 від 07 червня 2018 року або невідповідності його як доказу критеріям належності, достатності, достовірності та допустимості під час розгляду Господарським судом міста Києва справи № 910/494/19 за позовом ТДВ «Експрес Страхування» до ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» про стягнення відшкодування в розмірі 101 178 грн 08 коп., також не було встановлено.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми статті 1191 ЦК України (регресні вимоги), а мав би застосувати норми статті 993 ЦК України (суброгація), оскільки відбулася передача права вимоги від страхувальника до страховика, то колегія апеляційного суду враховує таке. Згідно з положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається із змісту позовних вимог, позивач посилаючись на статтю 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 988, 1166, 1188, 1191,1194 ЦК України просив суд стягнути на його користь з відповідача 134 770 грн у порядку суброгації. Отже, самим позивачем не було визначено свої вимоги як вимоги в порядку регресу. У відзиві на апеляційну скаргу, позивач, вказуючи на безпідставність апеляційної скарги, зазначає, що вимоги до відповідача про стягнення 134 770 грн мають характер суброгації.

З матеріалів справи вбачається, що учасники спірних правовідносин в межах цієї справи мають декілька зобов`язань:

- договірне зобов`язання між позивачем ТДВ«Експрес Страхування» і потерпілою особою ОСОБА_2 за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 209.17.2365876 від 10 вересня 2017 року.

- деліктне зобов`язання між потерпілою особою ОСОБА_2 (оскільки шкоду було завдано її власності) та відповідачем ОСОБА_1 - із завдання шкоди внаслідок ДТП;

- договірне зобов`язання між власником транспортного засобу КІА CEED д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 і ПрАТ «АСК «Омега», що виникло на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/3236931 з лімітом відповідальності 100 000 грн., у зв`язку із настанням страхового випадку через вину ОСОБА_1 у ДТП.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав для виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Положеннями частини 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частин 2,5 статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини (аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18); пункт 34).У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, вимога позивача ТДВ« Експерс Страхування» (як страховика потерпілої ОСОБА_2 ) до завдавача шкоди ОСОБА_1 не є регресною, а правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої особи страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої особи у деліктному зобов`язанні.

При цьому, вина ОСОБА_1 у ДТП, що мала наслідком завдання шкоди транспортним засобам, доведена у встановленому порядку постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 15 червня 2018 року.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховик, керуючись нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування, про що зазначено у пункті 36.1 статті 36 цього Закону.

Статтею 1194 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Прообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц, постанови Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 759/24061/19 та від 24 березня 2021 року у справі № 523/3212/19).

Як вже було встановлено, страховик відповідача згідно з Полісом

№ АМ/3236931 та в силу рішення Господарського суду міста Києва від 04 березня 2019 року у справі № 910/494/19 зобов`язаний сплатити на користь позивача визначений вказаним полісом ліміт відповідальності за завдану шкоду у сумі 100 000 грн.

Таким чином, у спірних правовідносинах у цій справі про відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, слід застосовувати норми статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу), додатково приписи статті 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, шкоди.

Беручі до уваги встановлені у цій справі обставини, а також виходячи з аналізу наведених вище положень законодавства вбачається, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача 134 770 грн (234 770 грн виплачена страховиком потерпілій особі сума відшкодування - 100 000 грн сума відшкодування, що підлягає виплаті позивачу страховиком відповідача згідно з Полісу), у порядку суброгації є повністю обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції хоча й послався помилково на виникнення у позивача права регресної вимоги до відповідача як винної особи на підставі статті 1191 ЦК України, проте дійшов правильного висновку, визначивши з урахуванням висновку судової експертизи, обов`язок відповідача сплатити на користь позивача різницю страхового відшкодування, яка не охоплюється Полісом № АМ/3236931 та складає 134 770 грн.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

Л.П. Сушко