ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9271/21 Справа № 204/7675/20 Суддя у 1-й інстанції - Мащук В. Ю. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект», Акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна про визнання договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки частково недійсним, зняття заборони відчуження, виключення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек, визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки № 5207-5208 від 12 грудня 2011 року недійсним в частині відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 0/0/3 від 22 червня 2007 року;

- зняти заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною на підставі Договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки № 5207-5208 від 12 грудня 2011 року;

- виключити записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек від 22 червня 2007 року за № 5191609 та від 10 грудня 2015 року за № 26939089;

- визнати противоправним і скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 26939089 від 10 грудня 2015 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 ;

- розподілити судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири в житловому будинку від 22 червня 2007 року, посвідченого Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 6239. У вказаній квартирі позивач зареєстрований та проживає по теперішній час.

Частина коштів на придбання квартири була у позивача, а частину він отримав шляхом укладання 22 червня 2007 року з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк», Договору про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 65000 швейцарських франків з кінцевим терміном повернення не пізніше 21 червня 2028 року.

В забезпечення виконання зобов`язань перед банком за кредитним договором від 22 червня 2007 року між позивачем та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк», був укладений Договір іпотеки № 0/0/3, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 6246.

З 2016 року до квартири позивача стали навідуватись невідомі люди, які представились співробітниками ТзОВ «Кей-Колект», та повідомили, що квартира, належить ТзОВ «Кей-Колект».

Потім позивач дізнався, що 12 грудня 2011 року між Акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей-Колект» був укладений договір факторингу № 1, за яким банківська установа зобов`язалась передати у власність фактору, а фактор - прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження банку за плату та на умовах, визначених договором. Відповідно до п. 1.5 договору факторингу, передання прав банку за договорами забезпечення, що були посвідченні нотаріально, відбувається на підставі окремого договору, що укладається сторонами одночасно з укладенням цього договору і підлягає нотаріальному посвідченню.

В той же день, 12 грудня 2011 року, між Акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей-Колект» було укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого Акціонерне товариство «УкрСиббанк» передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю прийняло права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у додатку 1 до цього договору, та на підставі якого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною, було ухвалено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 26939089 від 10 грудня 2015 року, яким зареєстровано обтяження шляхом внесення відомостей до державного реєстру іпотек про заборону відчуження належної позивачу квартири.

Приватний нотаріус мав відмовити у державній реєстрації прав, так як об`єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав, крім того, приватним нотаріусом на час вчинення реєстраційних дій, не було перевірено, що у квартирі зареєстрована малолітня дитина.

Крім того, ТзОВ «Кей-Колект» хоча і є фінансовою установою, але не має відповідної ліцензії на право здійснення фінансових послуг, тому перехід до ТзОВ «Кей-Колект» права вимоги за кредитним договором є протиправним.

На думку позивача, всі викладені обставини в сукупності підтверджують незаконність вчинених реєстраційних дій відносно належної йому квартири, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що обставини, якими обґрунтовує свої позовні вимоги позивач є необґрунтованими, тому суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 22 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 65000 швейцарських франків в порядку та на умовах, визначених договором, з кінцевим терміном повернення не пізніше 21 червня 2028 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 8,99 % річних.

Згідно пункту 1.4. договору, кредит (цільове призначення) надавався позивачу для придбання квартири АДРЕСА_1 .

22 червня 2007 року у забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань перед банком між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № 0/0/3, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 6246.

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15393948 від 27 липня 2007 року ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі- продажу/ВЕК № 918510 реєстр 6239/22 червня 2007/посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. (а.с.12).

Відповідно до довідки № 5809 про склад сім`ї від 10 червня 2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 , 30 січня 2009 року зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (уповноважений власник), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (син) (а.с.18).

12 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 1, за яким банківська установа (клієнт) зобов`язалась передати у власність фактору, а фактор - прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження банку (клієнту) за плату та на умовах, визначених цим договором. За пунктом 1.5 договору факторингу, передання прав банку за договорами забезпечення, що були посвідченні нотаріально, відбувається на підставі окремого договору, що укладається сторонами одночасно з укладенням цього договору і підлягає нотаріальному посвідченню.

12 грудня 2011 року між Публічним Акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» було укладено і договір відступлення вимоги, за умовами якого Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю прийняло права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у додатку 1 до цього договору, та на підставі якого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В. зареєстровано обтяження шляхом внесення відомостей до державного реєстру іпотек про заборону відчуження, належної позивачеві квартири, реєстраційний номер 7321027, яка ним була придбана за договором купівлі-продажу від 22 червня 2007 року, посвідченому приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В., зареєстрованому в реєстрі за номером 6239, і яку ним було передано за укладеним з АКІБ «УкрСиббанк» договором іпотеки № 0/0/3 в іпотеку банку на виконання умови договору кредиту № 0 від 22 червня 2007 року, та № 0 від 22 червня 2007 року, укладеного між ним та «УкрСиббанком».

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 214669934 від 02 липня 2020 року, 21 листопада 2016 року ОСОБА_3 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур, на підставі ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року за № 204/5951/16 - ц здійснено: державну реєстрацію обтяження. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32456881 від 21 листопада 2016 року. Вид обтяження: заборона на нерухоме майно. Особа в інтересах якої встановлено обтяження: ОСОБА_1 , особа, майно/права якої обтяжуються: ТОВ «Кей - Колект». Номер запису про обтяження 17531829.

09 липня 2009 року приватним нотаріусом Кобелєвою Аллою Михайлівною, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження з арештом, серія та номер: 13639011, виданою Красногвардійським відділом ДВС Дніпропетровського міського УЮ, в-9, винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 26939089 від 10 грудня 2015 року. Вид обтяження арешт нерухомого майна. Особа права якої обтяжуються: ОСОБА_1 . Номер запису про обтяження 12460232.

22 червня 2007 року приватним нотаріусом Кобелєвою Аллою Михайлівною, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 26939089 від 10 грудня 2015 року. Підстава державної реєстрації договір іпотеки, серія та номер: 6246, виданий 22 червня 2007 року, видавник: приватний нотаріус ДМНО Кухтіна В.В. Вид обтяження заборона на нерухоме майно. Особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 . Номер запису про обтяження: 12460211.

26 листопада 2016 року державним реєстратором Сазоновим Станіславом Олександровичем, Чечелівський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 52911692, виданої 16 листопада 2016 року, видавник Красногвардійський відділ ДВС м. Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32574257 від 26 листопада 2016 року. Вид обтяження: заборона на нерухоме майно. Особа майно/права якої обтяжуються ТОВ «Кей - Колект», особа в інтересах якої встановлено обтяження ОСОБА_1 . Опис предмета обтяження: квартира АДРЕСА_1 . Номер запису про обтяження (спеціальний розділ): 17657581 (а.с.9-10).

Відповідно до п. 2.4.7 договору іпотеки № 0/0/3 від 22 червня 2007 року, до обов`язків іпотекодавця, зокрема, входить не реєструвати в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди іпотекодержателя (а.с.15).

Відповідно до довідки № 5809 від 10 червня 2020 року про склад сім`ї вбачається, що неповнолітній ОСОБА_2 був зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , 30 січня 2009 року, тобто майже через півтора року після укладення договору іпотеки, однак позивач зазначаючи про незаконність дій відповідача, не довів в судовому засіданні, що реєстрація дитини у квартирі відбулась з повідомленням іпотекодержателя.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд обґрунтовано виходив з того, що обставини, якими обґрунтовує свої позовні вимоги позивач є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Відповідно до ч.2 ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Відповідно до ч.2-ч.4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ч. 1 ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст.24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 1079 ЦК України договір факторингу є самостійним цивільно-правовим договором, який належить до групи договорів про надання фінансових послуг. Сторонами договору є фактор і клієнт. Фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа підприємець, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Клієнтом може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності.

Зміст договору факторингу полягає у переході до фактора права вимоги до боржника, тобто останній зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові та у цьому повідомленні визначено грошову вимогу, яка підлягає виконанню, а також вказано фактора, якому має бути здійснено платіж.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 7 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об`єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав, крім випадків, установлених абзацами другим і третім частини п`ятої цієї статті.

Державна реєстрація обтяжень речових прав проводиться незалежно від місця розташування об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріус як спеціальний суб`єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених п. 4 і 6 ч. 2 ст. 9 цього Закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 15 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

Згідно з пунктами 74-79 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року, яка діяла на час державної реєстрації обтяжень, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; визначений законодавством документ, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; договір, укладений у порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дублікат; закон, яким встановлено заборону на користування та/або розпорядження нерухомим майном; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, подає копію документа, що посвідчує його особу (крім документа, що посвідчує посадову особу органу державної влади або органу місцевого самоврядування).

Орган державної реєстрації прав, нотаріус, яким проведено державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно у спеціальному розділі Державного реєстру прав, зберігає заяву, копії поданих заявником для проведення державної реєстрації прав документів, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, документ про сплату адміністративного збору, а також інші документи, що видані, оформлені або отримані ним під час проведення державної реєстрації прав, до відкриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи на такий об`єкт нерухомого майна.

У разі проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно не за місцем його розташування орган державної реєстрації прав, нотаріус, який проводив таку реєстрацію, у строк, що не перевищує п`яти робочих днів, передає заяву, копії поданих заявником для проведення державної реєстрації прав документів, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, документ про сплату адміністративного збору, а також інші документи, видані, оформлені або отримані ним під час проведення державної реєстрації прав, органові державної реєстрації прав за місцем розташування такого нерухомого майна у порядку, встановленому Мін`юстом, для формування реєстраційної справи відповідно до законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. були відсутні підстави здійснювати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, яке розташоване у м. Дніпрі, Дніпропетровської області, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки чинним законодавством не забороняється проведення державної реєстрації не за місцем розташування такого майна, а лише встановлює порядок такої реєстрації.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на той факт, що в спірній квартирі станом на дату ухвалення нотаріусом рішення про державну реєстрацію, був зареєстрований та проживав його малолітній син, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки неповнолітній ОСОБА_2 був зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , 30 січня 2009 року, після укладення договору іпотеки проте, доказів того, що реєстрація дитини у квартирі відбулась з повідомленням іпотекодержателя суду надано не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не врахованого те, що ТОВ "Кей-колект" хоча і є фінансовою установою, проте не має має відповідної ліцензії на право здійснення фінансових послуг, як того вимагає закон, колегія суддів не може прийняти до уваги, з огляду на наступне.

Так, ТОВ «Кей-Колект» є фінансовою установою, яка має право без отримання ліцензії та/або дозволів здійснювати види фінансових послуг, а саме - факторинг.

Діяльність ТОВ «Кей-Колект» відповідає положенням пункту 11 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а положеннями ст.5 цього Закону не встановлено обов`язку для фінансової установи здійснювати операції з надання фінансових послуг, зокрема, факторингу на підставі відповідної ліцензії.

Крім того, ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладенні кредитного валютного договору, а в даному випадку між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір відступлення права вимоги.

Оскільки ТОВ «Кей-Колект» не здійснював видачу кредиту, відповідно не потребує генеральної чи індивідуальної ліцензії для кредитування, набуття права вимоги фактором по кредитному зобов`язанню є правомірним.

Інші доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачами у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко