ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1699/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Стефанишина С.Л. від 20 вересня 2021 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна, представник - Верховний Суд, про відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд, -

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року позивач, звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, посилався на те, що 09 червня 2021 року Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду Сакари Н.Ю. виніс ухвалу у справі №686/28574/20, якою ухвалив його касаційну скаргу вважати неподаною і повернути йому. Вказував, що цим рішенням йому заподіяно непоправної моральної шкоди, яка має бути відшкодована. Спотворивши суть, зміст права, Верховний Суд порушив його права та законні інтереси. Тому просив стягнути з держави Україна на його користь п`ятсот мільярдів гривень моральної шкоди, завданої йому незаконною ухвалою Верховного Суду у справі №686/28574/20.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 вересня 2021 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держава України, представник Верховний Суд про відшкодування моральної шкоди завданої незаконною постановою Верховного Суду у справі №686/28574/20 закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду як незаконну та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Зазначає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. На його думку, закриваючи провадження у справі, суд порушив усі принципи цивільного судочинства. Держава Україна не може бути в особі, а отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, цивільних правовідносинах.

У відзиві Верховний Суд просить апеляційну скаргу залишити без задоволення як безпідставну. Особа має право оскаржити судове рішення в порядку та з підстав, визначених процесуальним законом. У випадку неналежної поведінки судді та/або інших випадках (за наявності підстав і у визначеному законом порядку) особа також має право звертатися до компетентних органів відповідно до вимог Законів України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про Вищу раду правосуддя». Оскарження у будь-який спосіб судових рішень поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Сторони в засідання апеляційного суду не з`явилися, будучи належно повідомленими про розгляд справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Закриваючи провадження у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний спір не підлягає судовому розгляду.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Як на підставу позову позивач посилався на заподіяння йому шкоди судовим рішенням Верховного Суду, яким постановлено вважати його касаційну скаргу неподаною та повернути йому. Предметом позову до держави в особі Верховного суду є відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконним, на думку позивача, судовим рішенням.

Статтею 126 Конституції України закріплено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Для перевірки законності та обґрунтованості судових рішень у ЦПК України передбачено процедуру апеляційного, а у деяких випадках касаційного перегляду. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Отже, положеннями Конституції України та ЦПК України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність суддів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях, тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом звернення до них з позовом про відшкодування моральної та матеріальної шкоди за рішення, з яким не погоджується учасник судового процесу.

Намагання оспорити судові рішення шляхом подання окремого позову є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність суду.

У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Належним відповідачем у цих спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/2652/17.

Так, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц викладено висновок, що відповідачем за позовом про відшкодування шкоди, завданої у процесі здійснення правосуддя, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя. Якщо на підставі рішення суду за таким позовом держава мала виплатити стороні відшкодування через помилку, допущену у відправленні правосуддя, саме у держави, а не у сторони справи має бути право притягнути суддю до цивільної відповідальності шляхом подання позову.

Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України).

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України ).

Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України ).

Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, і представляти державу в суді.

Суд не наділений повноваженнями представляти державу у суді за позовом про відшкодування шкоди, завданої під час здійснення правосуддя, зокрема, у разі незгоди особи з судовим рішенням.

Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №686/24617/20 від 15.11.2021 року, а також постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 5023/10655/11 від 20 листопада 2018 року.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають висновкам Верховного Суду щодо відсутності повноважень суду (суддів) на представництво держави у суді за позовом про відшкодування шкоди, завданої під час здійснення правосуддя.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав закриття провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Суд першої інстанції прийняв ухвалу з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2021 року.

Судді

Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

А.М. Костенка