Справа № 199/5208/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Божко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2017 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про виселення,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідач ОСОБА_1 ( прізвище змінено з ОСОБА_3 ) звернулась до суду із заявою про скасування заочного рішення. В своїх доводах посилається на те, що заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2017 року задоволені вимоги позивача та виселено без надання іншого жилого приміщення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , з домоволодіння АДРЕСА_1 та зняти її з реєстраційного обліку. А також було стягнуто з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 1600 грн. 00коп.

Заявник вважає, що вказане рішення підлягає скасуванню, оскільки відповідач не була належним чином повідомлена про розгляд справи. Крім того посилається на те, що іпотеко держатель, як потенційний новий власник спірного житлового приміщення, мав об`єктивну можливість знати про наявність прав відповідача на користування спірним будинком і при набутті права власності мав усвідомлювати, що відповідач має зареєстроване місце проживання у будинку й право користування цим житлом. Позбавлення відповідача права на житло без надання іншого житла не відповідає принципу пропорційності. При винесенні рішення були відсутні відомості про інше постійне жиле приміщення, яке підлягає наданню відповідачу у зв`язку з виселенням.

Учасники судового процесу в судове засідання не з`явились.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Розглядаючи питання про поновлення пропущеного строку для подання заяви про скасування заочного рішення, суд зазначає наступне.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише за умови особливих непереборних обставин.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (справа Перетяка та Шереметьев проти України, заяви № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач судом повідомлявся належним чином. Доказів того, що відповідач не була обізнана про наявність заочного рішення, відповідачем суду не надано.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 , звертаючись із заявою про перегляд заочного рішення суду майже через 4 роки після його ухвалення, не надала належних та допустимих доказів на спростування твердження суду щодо належного повідомлення сторін, у тому числі і відповідача, про час та місце розгляду справи.

Зважаючи на наведені вище міркування, суд приходить до висновку, що твердження відповідача ОСОБА_1 про те, що вона не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не може бути підставою для скасування заочного рішення, оскільки не виправдовує втручання у принцип res judicata (юридичної визначеності) та права на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Відповідач при поданні заяви про перегляд заочного рішення не надала доказів та не посилається на такі, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, і не були враховані судом при винесенні спірного заочного рішення від 18 серпня 2015 року.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 Конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

У зв`язку з вищенаведеним, суд зазначає, що заявник не надав будь-яких доказів, які мають істотне значення для справи та не були досліджені судом при винесенні рішення, оскільки обґрунтуванням заяви про перегляд заочного рішення є непогодження з винесеним рішенням по суті, а тому в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3,12,89, 284-288 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2017 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про виселення - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: