Справа № 450/2973/20 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1196/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та представника ОСОБА_5 ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 лютого 2021 року у складі судді Мусієвського В.Є. у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , третьої особи на стороні відповідачів приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Наталії Петрівни про визнання протиправним та скасування рішення, скасування державного акту, скасування державної реєстрації,-

встановив:

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , з участю третьої особи на стороні відповідачів приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Н.П. про визнання протиправним та скасування рішення, скасування державного акту, скасування державної реєстрації.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що йому на праві приватної власності, на підставі державного акту на землю серії ЛВ № 46098 від 28 липня 1997 року, належить земельна ділянка площею 0,1069 га, розташована в с. Раковець, Пустомитівського району Львівської області, яка межує з садовим товариством «Оксана», земельною ділянкою ОСОБА_6 , землями загального користування, дорогою.

З метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру він 09 жовтня 2019 року уклав договір з ФОП ОСОБА_7 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж вказаної земельної ділянки в натурі (на місцевості).

В подальшому, він звернувся до відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області для внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Рішенням № РВ-019 від 27 грудня 2019 року Державний кадастровий реєстратор відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області відмовив йому у внесенні відповідних відомостей з підстави розташування в межах його земельної ділянки іншої ділянки кадастровий № :06:000:0185, площа якої співпадає з площею його ділянки. Право власності на цю земельну ділянку зареєстровано на ОСОБА_5 на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2009 року у справі № 2-1959/09. Зазначає, що технічна документація із землеустрою на ОСОБА_5 у місцевий архівний фонд відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області не надходила, поземельна книга на цю ділянку не передавалася, що свідчить про те, що він набагато раніше за ОСОБА_5 оформив право власності на свою земельну ділянку. Зауважує, що вищевказаним рішенням суду за ОСОБА_5 визнано право власності на іншу земельну ділянку, а саме на ділянку, розташовану на території Раковецької сільської ради Пустомитівського району Львівської області за межами населеного пункту в с. Новосілка перед територією дач для ведення особистого селянського господарства площею 1,62 га.

ОСОБА_5 04 лютого 2016 року продала земельну ділянку площею 0,1433 га, кадастровий № :06:000:0185 ОСОБА_4 . Враховуючи наведене, вважає, що ОСОБА_5 не мала права оформляти у приватну власність вказану земельну ділянку.

Просив скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 549624 від 30 грудня 2009 року, визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Н.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 28128507 від 08 лютого 2018 року, шляхом припинення речових прав, їх обтяжень на земельну ділянку кадастровий № :06:000:0185, визнати незаконною та скасувати державну реєстрації земельної ділянки кадастровий № :06:000:0185 шляхом припинення усіх речових прав на неї, їх обтяжень.

Оскаржуваним рішення Пустомитівськогорайонного суду Львівської області від 16 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 549624 від 30 грудня 2009 року, площею 0,1433 га, кадастровий № :06:000:0185, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Раковецької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, виданий на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2009 року у справі № 2-1959/09 ОСОБА_5 .

Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Наталії Петрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 28128507 від 08 лютого 2018 року, шляхом припинення речових прав, їх обтяжень на земельну ділянку кадастровий № :06:000:0185, зареєстрованого за № 13159575 від 04 лютого 2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за громадянином ОСОБА_4 .

Визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий № :06:000:0185 шляхом припинення усіх речових прав на неї, їх обтяжень.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області судовий збір у розмірі 2522 грн. 40 коп.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 лютого 2021 року виправлено описку в рішенні Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 лютого 2021 року, зазначено в рішенні суду замість неправильної дати рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Наталії Петрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 28128507 «08 лютого 2018 року» правильну дату «08 лютого 2016 року».

Рішення оскаржили відповідач ОСОБА_4 та представник відповідачки ОСОБА_5 адвокат Микита Т.В.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 вважає оскаржуване рішення незаконним, ухваленим з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, таким, що позбавило його права власності на земельну ділянку.

Звертає увагу, що набув право власності на оспорювану земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 04.02.2016, вказаний договір не є нікчемний, предметом спору не є визнання цього договору недійсним, однак суд неправомірно визнав недійсним рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права власності за ним на земельну ділянку та припинив його право власності на набуте майно на підставі договору купівлі-продажу, дійсність якого не оскаржувалася ні в цій, ні в іншій справах, чим грубо порушив його право власності, правомірно набуте на підставі правочину.

Просить врахувати, що одним із предметів з`ясування у даній справі є встановлення існування або відсутність факту саме накладення земельних ділянок, належних сторонам у спорі, тобто наявність або відсутність у справі доказів, які підтверджують або спростовують саме факт такого накладення, а не просто існування прав у певної сторони на певну земельну ділянку та ідентифікація меж лише такої земельної ділянки.

При цьому, можливість суду встановити саме факт накладення земельних ділянок по суті потребує, щоб такі спірні земельні ділянки були внесені до Державного земельного кадастру та відображені на Публічній кадастровій карті.

В іншому випадку, суд не наділений повноваженнями встановити факт накладення земельної ділянки, яка не внесена до Державного земельного кадастру, без відповідного експертного висновку.

Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 лютого 2021 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Представник відповідачки ОСОБА_5 адвокат Микита Т.В. в апеляційній скарзі не погоджується із оскаржуваним рішенням, вважає таким, що ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу, що державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_5 виготовлений на підставі технічної документації відповідно до ЗУ «Про землеустрій», Інструкції про складання, видачу, реєстрацію та зберігання державних актів та виданий на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2009 року.

Вважає, що суд першої інстанції прийшов помилкового висновку про неможливість визначення точного місця знаходження земельної ділянки відповідачки.

В свою чергу, відповідно до додатку до Витягу з ДЗК від 09.11.2020 визначено кадастровий план земельної ділянки № :06:000:0185, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки. Така земельна ділянка відповідачки була зареєстрована в Державному земельному кадастрі 30.12.2009 та відображена в Публічній кадастровій карті.

В той же час, земельна ділянка позивача ОСОБА_1 не зареєстрована в Державному земельному кадастрі та не відображена на Публічній кадастровій карті, а тому суд, стверджуючи про накладення земельних ділянок, прийшов до невірного висновку, на підставі недопустимих доказів, взявши до уваги технічну документацію позивача, яка ним самостійно розроблена лише у 2019 році, без погодження із будь якими органами влади чи місцевого самоврядування, при цьому суд не наділений повноваженнями встановити факт накладення земельної ділянки, яка не внесена до Державного земельного кадастру.

Просить врахувати, що оскаржуваний позивачем державний акт від 30.12.2009 виданий на підставі рішення Пустомитівського районного суду від 11.12.2009 у справі № 2-1959/09.

Не погоджуючись із вказаним рішення, ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, у липні 2019 року подав апеляційну скаргу до Львівського апеляційного суду, ухвалою якого від 03 вересня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення відмовлено, а також відмовлено у відкритті апеляційного провадження. Постановою Верховного Суду від 03 вересня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року залишено без змін.

Також, ставлячи в провину ГУ Держгеокадастру у Львівській області незаконну реєстрацію земельної ділянки відповідача, позивач не врахував принцип «належного урядування», який закріплений у п.п. 70 і 721 рішення ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України», який передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь яка інша позиція була б рівнозначна санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 лютого 2021 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги необхідно задовольнити виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції врахував, що межі земельної ділянки кадастровий № :06:000:0185 накладаються на межі належної позивачу земельної ділянки, відтак суд прийшов висновку, що Управління Держкомзему у Пустомитівському районі Львівської області, видаючи державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 549624, а також відділ Держземагентства у Пустомитівському районі Львівської області, якому згадане Управління підпорядковувалося у своїй діяльності, приймаючи рішення про реєстрацію земельної ділянки кадастровий № :06:000:0185 від 30 грудня 2009 року, допустили реєстрацію земельної ділянки, межі якої накладаються на земельну ділянку позивача, тобто надали належну позивачу на праві власності земельну ділянку відповідачу ОСОБА_5 , тому визнав зазначений державний акт незаконним, а також таким, що підлягає скасуванню.

При цьому, суд задовольнивши вимогу позивача про скасування державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 549624, одночасно задовольнив вимогу про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Н.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 28128507 від 08 лютого 2018 року, а також припинив речові права, їх обтяження на земельну ділянку кадастровий № :06:000:0185, зареєстрованого за № 13159575 від 04 лютого 2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за громадянином ОСОБА_4 .

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України колегія суддів враховує таке.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Частиною 4 ст. 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41).

Згідно із ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Частиною 1 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Раковецької сільської Ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області № 21 від 23 травня 1996 року належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,1069 га, розташована на території Раковецької сільської Ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області.

Згідно із Державним актом на право приватної власності на землю серії ЛВ № 46098, виданим 28 липня 1997 року, вказана земельна ділянка від точки «А» до точки «Б» межує з землями с/т «Оксана», від точки «Б» до точки «В» з земельною ділянкою ОСОБА_6 , від точки «В» до точки «А» з землями Раковецької сільської ради (дорогою).

Технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленою ФОП ОСОБА_7 за договором № 106/П від 09 жовтня 2019 року встановлено, що вказана земельна ділянка станом на 2019 рік від точки «А» до точки «Б» межує з земельною ділянкою ОСОБА_8 Точка «А» має координати за Х 5 491 460,222, за Y 1 338 375,797, точка «Б» за Х 5 491 429,681, за Y 1 338 364,098, точка «В» за Х 5 491 408,214, за Y 1 338 350,087.

Рішенням № РВ-019 від 27 грудня 2019 року державним кадастровим реєстратором Відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області відмовлено позивачу на підставі його заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 17 грудня 2019 року, щодо згаданої вище земельної ділянки, у зв`язку з тим, що електронний документ не відповідає встановленим вимогами, про що зазначено у протоколі перевірки документа, а також у зв`язку з розташуванням в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки, а саме кадастровий № :06:000:0185, площа якої співпадає на 100 %.

В свою чергу, судом встановлено, що відповідачці ОСОБА_5 на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2009 року у справі № 2-1959/09 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,1433 га, кадастровий № :06:000:0185, їй видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 549624 від 30 грудня 2009 року.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2009 року у справі № 2-1959/09, за ОСОБА_5 визнано право власності на земельну ділянку площею 1,62 га, розташовану на території Раковецької сільської ради Пустомитівського району Львівської області за межами населеного пункту в с. Новосілки перед територією дач.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 зазначив, що належна йому на праві приватної власності, на підставі державного акту на землю серії ЛВ № 46098 від 28 липня 1997 року, земельна ділянка площею 0,1069 га, розташована в с. Раковець Пустомитівського району Львівської області, накладається на іншу земельну ділянку кадастровий № :06:000:0185, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2009 року у справі № 2-1959/09. Вважає, що він набагато раніше за ОСОБА_5 оформив право власності на свою земельну ділянку, при цьому вищевказаним рішенням суду за ОСОБА_5 визнано право власності на іншу земельну ділянку, а саме на ділянку, розташовану на території Раковецької сільської ради Пустомитівського району Львівської області за межами населеного пункту в с. Новосілка перед територією дач для ведення особистого селянського господарства площею 1,62 га, а не на ділянку площею 0,1433 га, на яку їй видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку.

Заперечуючи позовні вимоги, а також оскаржуючи рішення суду першої інстанції відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в апеляційних скаргах покликаються на те, що земельна ділянка відповідачки ОСОБА_5 була зареєстрована в Державному земельному кадастрі 30.12.2009 та відображена в Публічній кадастровій карті. В той же час, земельна ділянка позивача ОСОБА_1 не зареєстрована в Державному земельному кадастрі та не відображена на Публічній кадастровій карті, а тому суд, стверджуючи про накладення земельних ділянок, прийшов до невірного висновку про накладення земельних ділянок, на підставі недопустимих доказів, взявши до уваги технічну документацію позивача, яка ним самостійно розроблена лише у 2019 році, без погодження із будь якими органами влади чи місцевого самоврядування, при цьому суд не наділений повноваженнями встановити факт накладення земельної ділянки, яка не внесена до Державного земельного кадастру.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до ч.2 ст.116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно із вимогами ст.ст.125, 126 ЗК України (в редакції, чинній на час видачі оскаржуваного державного акту) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

У частині третій статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно із частиною першої статті 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Як зазначено вище, задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції врахував, що межі земельної ділянки кадастровий № :06:000:0185 накладаються на межі належної позивачу земельної ділянки, відтак суд прийшов висновку, що Управління Держкомзему у Пустомитівському районі Львівської області, видаючи державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 549624, а також відділ Держземагентства у Пустомитівському районі Львівської області, якому згадане Управління підпорядковувалося у своїй діяльності, приймаючи рішення про реєстрацію земельної ділянки кадастровий № :06:000:0185 від 30 грудня 2009 року, допустили реєстрацію земельної ділянки, межі якої накладаються на земельну ділянку позивача.

В свою чергу, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) для висновку про порушене право позивача мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є, зокрема, призначення експертизи (частини перша та друга статті 116 ЦПК України).

Згідно частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

У статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В обґрунтування власних позовних вимог позивач ОСОБА_1 покликається на те, що рішенням № РВ-019 від 27 грудня 2019 року державним кадастровим реєстратором Відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області відмовлено позивачу на підставі його заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 17 грудня 2019 року у внесенні відомостей до державного земельного кадастру щодо згаданої вище земельної ділянки у зв`язку з тим, що електронний документ не відповідає установленим вимогами, про що зазначено у протоколі перевірки документа, а також у зв`язку з розташуванням в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки, а саме кадастровий № :06:000:0185, площа якої співпадає на 100 %.

Окремо, позивачем надано план території земельної ділянки, складений ФОП « ОСОБА_7 », згідно із яким земельна ділянка ОСОБА_1 розташована в межах земельної ділянки кадастровий № :06:000:0185, що належить ОСОБА_4 .

На переконання колегії суддів, з урахуванням характеру спору та за наявності протилежних за змістом позицій сторін по справі щодо перетину земельних ділянок, для з`ясування обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору, а саме, що земельна ділянка ОСОБА_1 накладається на земельну ділянку ОСОБА_4 , необхідні спеціальні знання у галузі земельно-технічних відносин.

В суді першої інстанції сторони не зверталися із клопотанням про призначення судової земельно-технічної експертизи з метою визначення наявності перетинів земельних ділянок, а також площі перетину земельних ділянок, при цьому не скористались правом заявити про призначенння відповідної експертизи і на стадії апеляційного перегляду.

Крім цього, позивач вважає, що третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Н.П., в силу положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Закону України «Про нотаріат», не мала права приймати рішення про внесення запису до Державного реєстру прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 28128507 від 08 лютого 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У статті 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на спірний об`єкт.

Згідно із статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном застосовується принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в частині 1 статті 317 ЦК України, у тому числі й право володіння.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (тут і надалі в редакції, чинній станом налютий 2018 року) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Стаття 3 вказаного Закону визначала, що державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію

про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія.

Статтею 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема право власності на нерухоме майно.

Підстави для державної реєстрації прав визначені ст. 27 Закону.

При цьому, підстави для відмови у в державній реєстрації прав визначено у ст. 24 Закону.

Таким чином, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності. Вказаний за змістом правовий висновок неодноразово сформульований Верховним Судом, зокрема в постановах від 27.06.2018 у справі № 921/403/17-г/6, від 08.08.2019 у справі № 909/472/18, від 29.04.2020 у справі № 911/1455/19.

Натомість, відповідний правовстановлюючий документ (рішення, правочин (договір) є підставою для переходу до особи прав на нерухомість, тобто породжує відповідні зобов`язання з передачі майна, а безпосередньо набуття особою усіх повноважень власника (володіння, користування, розпорядження) відбувається в момент внесення до реєстру відповідного запису про державну реєстрацію отриманого речового права.

Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуваний позивачем державний акт від 30.12.2009 серія ЯЕ № 549624 виданий на підставі рішення Пустомитівського районного суду від 11.12.2009 у справі № 2-1959/09.

Вказане рішення ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, оскаржував в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду, ухвалою якого від 03 вересня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення відмовлено, а також відмовлено у відкритті апеляційного провадження. Постановою Верховного Суду від 03 вересня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року залишено без змін.

В свою чергу, оскаржуване рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за індексним номером 28128507, проведено 08 лютого 2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Н.П. на підставі укладеного 04 лютого 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 договору купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_4 купив земельну ділянку площею 0,1433 га, що розташована за адресою Львівська область, Пустомитівський район, Раковецька сільська рада.

На переконання колегії суддів, задовольняючи позовні вимоги в цій частині суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про скасування державного акту від 30.12.2009 серія ЯЕ № 549624, а також про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Н.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 28128507 від 08 лютого 2018 року, визнання незаконною та скасування державну реєстрації земельної ділянки кадастровий № :06:000:0185, оскільки відповідні правовстановлюючі документи, а саме рішення Пустомитівського районного суду від 11.12.2009 у справі № 2-1959/09, а також договір купівлі-продажу від 04.02.2016, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які були підставою для переходу до особи прав на земельну ділянку, є чинними, не скасовувалися та не визнавалися у встановленому порядку недійсними.

Що стосується доводів позивача ОСОБА_1 про те, що він не оскаржує рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11.12.2009 у справі № 2-1959/09, а вважає, що державний акт від 30.12.2009 виданий у зв`язку із порушенням порядку складання цього акта, оскільки відсутні технічна документація із складання державного акта, колегія суддів звертає увагу на таке.

Спеціальним законом, який установлює правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру, є Закон України «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

З моменту державної реєстрації, незалежно від її подальшого скасування, земельна ділянка є об`єктом Державного земельного кадастру, а всі відомості про неї та її кадастровий номер зберігаються у Державному земельному кадастрі постійно (ст. 10, ч. 8 ст. 16, ч. 19, ч. 20 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Такі особливості правового статусу земельної ділянки дають можливість її ідентифікувати, а власнику витребувати її від незаконного володільця, навіть у випадку здійснення державної реєстрації її поділу (виділення), об`єднання з іншими ділянками, вчинення інших реєстраційних дій, внаслідок яких державна реєстрація цієї земельної ділянки скасовується.

В свою чергу, згідно із ст. 29 ЗУ «Про землеустрій» склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються відповідною нормативно-технічною документацією з питань здійснення землеустрою.

Відповідно до п. 2.9. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 № 43 (чинної станом на 30.12.2009) заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою покладається на Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» та його структурні підрозділи.

Державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою видаються структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України (п. 3.1. Інструкції).

Державна реєстрація державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі здійснюється структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України (п. 3.2. Інструкції).

Відповідно до інформації Відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:000:0185, площею 0,1433 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Раковецької сільської ради Пустомитівського району, Львівської області зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі рішення Пустомитівського районного суду від 11.12.2009, видано державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЕ 549624, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01:09:458:00768 від 30.12.2009. Право власності зареєстровано Пустомитівським районним відділом Центру Державного земельного кадастру.

В свою чергу, згідно із витягом НВ-020 від 09.11.2020 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер :06:000:0185, вказана земельна ділянка сформована на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості ПП АБМ Компані, ОСОБА_9 , дата державної реєстрації земельної ділянки 30.12.2009.

Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про землеустрій» розробники документації із землеустрою несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією.

При цьому, відповідно до п. 1.19 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, технічна документація із складання державних актів на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою розробляється у двох примірниках. Перший (з матеріалами польових вимірювань і обчислень) зберігається в районних (міських) відділах(управліннях) земельних ресурсів Держкомзему України, другий у виконавця робіт.

Згідно із інформацією Відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, технічна документація із землеустрою на земельну ділянку кадастровий номер :06:000:0185 до Відділу не надходила.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність технічної документації із землеустрою на земельну ділянку кадастровий номер :06:000:0185 у Відділі у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області не може бути підставою для висновку про те, що така не розроблялася, при цьому, як зазначено у Витягу НВ-020 від 09.11.2020 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер :06:000:0185, вказана земельна ділянка сформована на підставі технічної документації із землеустрою, виготовленої ПП АБМ Компані, що спростовує відповідні твердження позивача ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З наведених підстав, апеляційні скарги ОСОБА_4 та представника ОСОБА_5 ОСОБА_3 підлягають до задоволення, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 лютого 2021 року необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , третьої особи на стороні відповідачів приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Наталії Петрівни про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 549624 від 30 грудня 2009 року, визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Н.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 28128507 від 08 лютого 2018 року, шляхом припинення речових прав, їх обтяжень на земельну ділянку кадастровий № :06:000:0185, визнання незаконною та скасування державну реєстрації земельної ділянки кадастровий № :06:000:0185 шляхом припинення усіх речових прав на неї, їх обтяжень - відмовити.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та представника ОСОБА_5 ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 лютого 2021 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , третьої особи на стороні відповідачів приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Наталії Петрівни про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 549624 від 30 грудня 2009 року, визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Кушнерик Н.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 28128507 від 08 лютого 2018 року, шляхом припинення речових прав, їх обтяжень на земельну ділянку кадастровий № :06:000:0185, визнання незаконною та скасування державну реєстрації земельної ділянки кадастровий № :06:000:0185 шляхом припинення усіх речових прав на неї, їх обтяжень відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 3783 (три тисячі сімсот вісімдесят три) гривень 60 копійок судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 3783 (три тисячі сімсот вісімдесят три) гривень 60 копійок судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 18 листопада 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М.Бойко

С.М. Копняк