Справа № 166/901/21 Головуючий у 1 інстанції: Свистун О. М.
Провадження № 22-ц/802/1452/21 Категорія: 39 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Осіпука В. В., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства «ПриватБанк» на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 07 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що між Банком та ОСОБА_1 22 вересня 2014 року укладено договір про надання кредиту у формі договору приєднання, умови якого встановлені в стандартній формі, а саме в «Умовах та правилах надання банківських послуг» та «Тарифах Банку» шляхом підписання останнім заяви про приєднання до згаданих Умов і правил. ОСОБА_1 , отримавши кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 11 липня 2021 року заборгувала 21389,01 грн, у тому числі 17314,06 грн заборгованості за тілом кредиту, 4074,95 грн заборгованості за простроченими відсотками. Банк просить стягнути з ОСОБА_1 21389,01 грн заборгованості за кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 07 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач подав апеляційну скаргу на зазначене рішення. Вважає, що рішення ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує, що відповідач звернулася до банку з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. На підставі вказаної акети-заяви відповідачці відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, а також встановлено кредитний ліміт в розмірі 8200,00 грн, який згодом було збільшено до 13000,00 грн. Після отримання картки та ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, відповідачка вчинила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою та отримувала кредитні кошти. Банк надає можливість клієнтам, які мають кредитну картку банку, скористатись сервісом «Оплата частинами», що є сервісом, який дає можливість клієнту купити товар або послугу в торгово-сервісних підприємствах та/або інтернет-магазинах за 30 секунд в розстрочку за кредитною карткою. Клієнту банку надається можливість в будь-якій торгівельній точці де є термінал Приватбанку оформити оплату частинами, за допомогою своєї кредитної карти та терміналу в торговій точці. Погашення заборгованості відбувається шляхом списання регулярного платежу з кредитної картки клієнта, як з власних коштів при їх наявності, так і з кредитних. Оформлення зазначеної послуги можливо тільки за допомогою своєї кредитної картки та шляхом правильного введення ПІН-коду. Використаня послуги підтверджується здійсненням відповідачкою наступних платежів, про що зазначено в виписці по картковому рахунку: 11.09.2015 перший платіж за покупку на суму 12685 грн в Аурум, Ратне, вул. Центральна, 15 за сервісом «Оплата частинами». В подальшому кошти щомісячно списувались з картки відповідачки у зв`язку з використанням сервісу «Оплата частинами», у випискі транзакцію зазначено «Щомісячний платіж за сервісом «Оплата частинами»». Оскільки, під час списання чергового щомісячного платежу по оплаті частинами відповідачкою було використано всю суму кредитного ліміту, списання коштів здійснено за рахунок овердрафту, що і спричинило перевищення тіла кредиту над розміром встановленого кредитного ліміту. Порядок нарахування відсотків сторонни погодили в Умовах та правилах надання банківських послуг. Відповідно до правової позиції Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити новее рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу в даній справі не подавався.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «Приватбанку» ОСОБА_1 22 вересня 2014 року під підпис підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, умовами обслуговування та кредитування складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Вказана анкета-заява містить у собі лише особисті дані відповідача. Будь-яких даних про суму кредиту, відсоткову ставку за користування кредитом, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, конкретного виду кредитної картки Універсальна, яку бажає отримати заявник, дати її видачі та строку дії, анкета-заява не містить.

Як стверджено наданим Банком розрахунком, боржниця свого зобов`язання за договором не виконала. Так, станом на 11 липня 2021 року відповідачка заборгувала 21389,01 грн, у тому числі 17314,06 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, 4074,95 грн заборгованості за простроченими відсотками.

Банк також не вказав, якою кредитною карткою користувалася відповідачка. Наданий АТ КБ «Приватбанк» витяг щодо кредитних карт «Універсальна» містить відомості про тарифи за користування картками «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна gold».

У заяві-анкеті позичальника відсутні відомості про вартість кредиту: процентну ставку, обов`язкові строкові платежі, розмір пені та штрафів тощо. Вказаний документ не містить і строку повернення кредиту.

До позовної заяви додано копію Умов та правил надання банківських послуг, які не містять дати їх затвердження та введення в дію. Також до позовної заяви додано копію наказу шаблон № 906 СП-2014-6780656 від 10.06.2014 Про актуалізацію Умов та правил надання банківських послуг.

Анкета-заява підписана ОСОБА_1 22.09.2014.

З доданої позивачем до позовної заяви довідки вбачається, що між Банком та відповідачкою був підписаний договір б/н, за яким надано наступні картки: № НОМЕР_1 - дата відкриття 18 жовтня 2012 року, термін дії 08/15; № НОМЕР_2 - дата відкриття 21 травня 2012 року, термін дії 02/16; № НОМЕР_3 - дата відкриття 23 квітня 2013 року, термін дії 04/17; № НОМЕР_4 - дата відкриття 22 вересня 2014 року, термін дії 08/17; № НОМЕР_5 - дата відкриття 30 вересня 2015 року, термін дії 09/19.

Отже, у спірний період з 22.09.2014 по 11.07.2021 відповідачці одночасно було надано декілька карток. Перевипуск картки, як сам зазначає позивач в апеляційній скарзі, не є укладенням нового договору, а з матеріалів справи встановлено що 22.09.2014 було підписано анкету-заяву, що складає договір про надання банківських послуг та видано кредитну картку з терміном дії до серпня 2017 року, при цьому, була надана 23.04.2013 кредитна картка з терміном дії до квітня 2017 року.

Виписка по рахунку не підтверджує отримання кредиту відповідно до анкети-заяви про приєднання від 22 вересня 2014 року.

В позовній заяві банк вказує, що щодо встановлення кредитного ліміту банк керувався п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Із виписки по карткових рахунках відповідача вбачається, що за використання кредитного ліміту банк нараховував відсотки за місячною ставкою 3,5%, а з 01.09.2020 - 3,4% та пеню двох видів: 1) за прострочку за кредитом на суму понад 100,00 гривень; 2) у відсоткову співвідношенні до виниклої заборгованості.

З виписки встановлено, що банк стягував страховий платіж за договором «Страхування кредитного ліміту», однак умов такого страхування матеріали справи не містять.

Із наданої банківської виписки по кредитних рахунках за період з 21 травня 2012 року по 01 липня 2021 року встановлено, що відповідачка регулярно користувалася кредитними коштами: знімала готівку, розраховувалась у торгівельних точках. Проте неможливо встановити, що це кошти які були надані на підставі заяви від 22.09.2014, оскільки були різні карткові рахунки.

Починаючи з 30 квітня 2015 року Банк почав нараховувати і списувати з з карткового рахунку відповідачки відсотки за використання кредитного ліміту за місячною ставкою 3,5%, а з 01 травня 2017 року - пеню за прострочку за кредитом на суму понад 100,00 гривень.

Банком у вигляді таблиць подано розрахунки заборгованості відповідача станом на 31 травня 2015 року, станом на 30 вересня 2019 року, станом на 11 липня 2021 року. Згідно з розрахунком станом на 11 липня 2021 року відповідачка заборгувала 21389,01 грн, у тому числі заборгованість за поточним тілом кредиту - 0,00 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту - 17314,06 грн, заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 4074,95 грн, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 0,00 грн, заборгованість по пені - 0,00 грн, заборгованість по комісії - 0,00 грн.

Банк заявив до стягнення заборгованість 21389,01 грн. У апеляційній скарзі позивач зазначає, що у суду першої інстанції не було підстав відмовляти у стягненні заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10936,09 грн, але не наводить розрахунків цієї суми.

Додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та Правила мав на увазі і розумів відповідач, підписуючи заяву, та відповідно, чи брав він на себе викладені у них зобов`язання, позивачем суду не надано.

В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (22 вересня 2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (05 серпня 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З наданого Банком розрахунку слідує, що визначаючи кредитну заборгованість, банк до тіла кредиту зарахував не тільки кошти, які фактично було отримані боржником, але і списані з ініціативи банку за рахунок кредитних коштів, зокрема відсотки за користування кредитним лімітом за ставкою 3,5%, пеню за прострочку, страхові платежі, внаслідок чого Банк необґрунтовано збільшив заборгованість за тілом кредиту. Вказане підтверджується випискою по рахунку за період з 21 травня 2012 року по 01 липня 2021 року.

Розрахунок заборгованості за договором станом на 11 липня 2021 року та виписка за договором станом на 01.07.2021, додані до позовної заяви, не підтверджує обставин викладених у позовній заяві. Наданий банком розрахунок не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком.

В даній справі відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Позивач в апеляційній скарзі вказує, що кошти в необхідному розмірі відповідач не сплачував, скористатись сервісом «Оплата частинами», а тому виникла заборгованість, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками.

Одгак, судом першої інстанції підставно встановлено, що з наданого Банком розрахунку та позовної заяви слідує, що ОСОБА_1 користувалася коштами Банку, станом на 11.07.2021 кредитна заборгованість (поточне тіло кредиту) відсутня. Поняття «Прострочене тіло кредиту» у Умовах та правилах надання банківських послуг відсутнє, а тому не з`ясовується з наданих позивачем розрахунків заборгованості, яким чином було вирахувано заборгованість за простроченим тілом кредиту і чим саме вона відрізняється від заборгованості за тілом кредиту, яка дорівнює 0,00 гривень. Прострочена заборгованість за кредитом не є складовою тіла кредиту, фактично - це штрафна санкція, що застосовується Банком у випадку неповернення кредиту боржником у термін, визначений договором. Позивач не довів існування заборгованості за тілом кредиту та простроченими відсотками і підстав для стягнення заборгованості немає.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді укладення кредитного договору, сплату процентів за користування коштами, а також відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, є правильним.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 07 вересня 2021 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді