ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9115/21 Справа № 175/2263/18 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Заворотного К.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2021 року про закриття провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: директор департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Воробйов Олексій Володимирович на неправомірну бездіяльність директора департаменту, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду с скаргою на неправомірну бездіяльність директора департаменту, заінтересована особа: директор департаменту ДВС Міністерства юстиції України Воробйов О.В.

Скаргу обґрунтовував тим, що у провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 44936519 з примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року. Директором Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Моісеєвим Ю.О. за результатами розгляду його скарги від 26 жовтня 2017 року у виконавчому провадженні № 44936519 було безпідставно відмовлено у проведенні перевірки законності виконавчого провадження № 44936519, відмовлено прийняти відповідну постанову про результати перевірки виконавчого провадження № 44936519, не надано жодної відповіді на питання у скарзі від 26 жовтня 2017 року, а про результати розгляду цієї скарги повідомлено його листом від 27 листопада 2017 року.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Воробйова О.В. за період із 06 травня 2018 року по 06 червня 2018 року щодо невиконання в строки, передбачені ч.1 ст. 453 ЦПК України, ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року по справі №175/4545/17, у частині не розгляду та не повідомлення ОСОБА_1 про результати розгляду його скарги від 26 жовтня 2017 року у виконавчому провадженні №44936519 (т.1, а.с.53).

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2018 року ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2018 року залишено без змін (т. 1 а.с.108-111 ).

Постановою Верховного Суду від 26 лютого 2020 року ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 грудня 2018 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1 а.с. 170-174).

07 липня 2021 року ОСОБА_1 уточнив свою скаргу та просив суд визнати неправомірною бездіяльність директора Департаменту ДВС міністерства юстиції України Воробйова О.В. за період з 18 квітня 2018 року до 05 червня 2018 року включно щодо не розгляду скарги ОСОБА_1 від 26 жовтня 2017 року, поданої у виконавчому провадженні №44936519, не прийняття процесуального рішення в формі постанови за результатами розгляду вказаної скарги від 26 жовтня 2017 року та не направлення копії вказаної постанови стягувачу ОСОБА_1 (т.2, а.с 131-136. )

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2021 року провадження за скаргою ОСОБА_1 закрито, на підставі п. 1ч. 1 ст. 255 ЦПК України (т.2, а.с.163-166).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2021 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що правові підстави для закриття провадження відсутні. Наголошував на тому, що він є стягувачем у виконавчому провадження з виконання рішення у цивільній справі. Питання юрисдикції справ за скаргами було неодноразово розглядалися Великою Палатою Верховного Суду і зроблено висновки про те, що скарги повинні розглядатися у порядку того судочинства у якому ухвалені рішення, на виконання яких видно виконавчі документи, що підлягають примусовому виконанню (т. 2 , а.с. 168).

30 вересня 2021 року Департамент ДВС Міністерства юстиції України надав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначаючи про законність та обґрунтованість ухвали просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказував про те, що скарга у дані справі підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 44936519 з примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2018 року, визнано неправомірною бездіяльність директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Моісеєва Ю.О. щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 від 26 жовтня 2017 року у виконавчому провадженні № 44936519 та зобов`язано директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Моісеєва Ю.О. або іншу особу, яка буде виконувати обов`язки директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, повторно розглянути його скаргу від 26 жовтня 2017 року у виконавчому провадженні № 44936519.

05 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Воробйова О.В. із письмовою заявою: виконати ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року по справі №175/4545/17 та за результатами повторного розгляду скарги від 26 жовтня 2017 року у виконавчому провадженні № направити йому електронною поштою копію постанови.

Листом від 06 червня 2018 року за вих. №1766/Л-10684/20.4.1 директор Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Воробйов О.В. повідомив про те, що на виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року по справі №175/4545/17 Департаментом ДВС Міністерства юстиції України проводиться перевірка його скарги від 26 жовтня 2017 року у виконавчому провадженні № 44936519, про результати цієї перевірки буде повідомлено додатково.

Закриваючи провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність директора Департаменту державної виконавчої служби Воробйова О.В., як посадової особи державної виконавчої служби уповноваженої на розгляд скарги, а тому дійшов висновку, що дана скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Однак, погодитися з такими висновками суду не можливо з наступних підстав.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як вбачається, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому проваджені.

Отже, наведені норми закріплюють загальне правило оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень до того суду, який ухвалив вказане рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Тобто, якщо законом установлено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, у такому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів у такій категорії справ.

Якщо виконанню підлягає рішення іншого органу (не суду) і відсутній спеціальний закон, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів ДВС, у такому випадку вони підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Отже, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

ОСОБА_1 у своїй скарзі вказує про бездіяльність директора Департаменту ДВС міністерства юстиції України Воробйова О.В. в період з 18 квітня 2018 року до 05 червня 2018 року включно щодо не розгляду його скарги від 26 жовтня 2017 року, поданої у виконавчому провадженні № 44936519, та не прийняття процесуального рішення в формі постанови за результатами розгляду вказаної скарги від 26 жовтня 2017 року та не направлення копії вказаної постанови йому, що залишено судом першої інстанції без уваги.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції передчасно та з порушенням вказаних норм процесуального права повернув позов, не надавши позивачу процесуальну можливість виправити виявлені недоліки, пов`язані з відсутністю документів на підтвердження повноважень представника позивача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права є обґрунтованими.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ураховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду питання щодо відкриття провадження до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381 - 383 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2021 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.М.Пищида