Справа № 219/9014/21
Провадження № 2/219/3102/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22 листопада 2021 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Рибкіної Н.М., за участю: секретаря судового засідання Бібік Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмуті в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , з підстав, передбачених ст. 391 ЦК України, посилаючись на те, що він є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане виконавчим комітетом Артемівської міської Ради народних депутатів 17.01.1997 року згідно з розпорядженням від 17.01.1997 року № 9446, яке зареєстроване Артемівським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу за № 9-1841. Проте у належній позивачу квартирі до теперішнього часу зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який не являється членом сім`ї позивача, позивач надав відповідачу дозвіл на проживання за умови сплати ним комунальних послуг. Навесні 2014 року відповідач виїхав на постійне місце проживання до РФ, але не зробив дій, направлених на зняття з реєстрації у вказаній квартирі та на нього до теперішнього часу нараховуються комунальні послуги. Таким чином, враховуючи, що позивач, як власник майна, має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки факт реєстрації відповідача негативно впливає на його матеріальний стан та порушує його права як власника.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22.09.2021 по вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, 25.10.2021 року надав суду заяви, в якій на позовних вимогах наполягає, просить розглянути справу у його відсутність, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи.

Також у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористалася, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує.

На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачем у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований у АДРЕСА_2 ( а.с. 6-8).

Згідно з Свідоцтвом про право власності на житло, видане 17.01.1997 року Госпрозрахунковим бюро по приватизації житла при відділі по обліку та розподілу житлової площі виконавчого комітету Артемівської міської ради народних депутатів квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 17.01.1997 року № 9446, квартира АДРЕСА_3 зареєстрована Артемівським БТІ у реєстровій книзі за № 9-1841 від 20.01.1997 року ( а.с.9).

Згідно з відповіддю Соледарської міської ради (№ 648/10-12 від 15.09.2021), що надійшла на запит суду 22.09.2021, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.17).

Згідно з актом про непроживання СКВРЖП «Ремонтник» від 30 липня 2021 року, складеного комісією у складі: майстра ОСОБА_3 , майстра ОСОБА_4 , в присутності сусідів-свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_2 не проживає за адресою АДРЕСА_1 з 2014 року, що підтверджують сусіди (а.с.12, 26).

Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як зазначено вст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Та обставина, що ОСОБА_2 не знятий з реєстрації із даного житлового приміщення, перешкоджає позивачу, як власнику квартири, володіти, користуватися та розпоряджатися приміщенням в повному обсязі, що є порушенням їх права власності.

Крім того, нарахування позивачу комунальних платежів з урахуванням реєстрації у спірному жилому приміщенні відповідача суд розцінює як порушення прав позивача, таке порушення підлягає захисту.

Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які вона посилалася як на підставі своїх вимог.

Судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі з 2014 року, нею не користується, витрати пов`язані з оплатою комунальних послуг не сплачує, а тому є всі підстави для усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст.5, 12, 81, 141, 142, 229, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 386, 391 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач має право оскаржити заочне рішення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований: АДРЕСА_2 , мешкає: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Н.М.Рибкіна