ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9218/21 Справа № 194/664/21 Суддя у 1-й інстанції - Корягін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Тернівське житлово-комунальне підприємство про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства Тернівське житлово-комунальне підприємство про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником кв. АДРЕСА_1 .

08 грудня 2020 року позивачем було надіслано лист до КП «ТЖКП» з проханням надати інформацію: про витрати на утримання житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 за 2019 рік за всіма видами послуг з докладним переліком виконаних робіт;

про план заходів на 2021 рік по управлінню та утриманню багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 з докладним переліком запланованих робіт;

про витрати та виконані роботи по підготовці багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 до осінньо-зимового періоду 2020-2021 року з докладним переліком виконаних робіт;

про витрати на утримання житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 за 1, АДРЕСА_3 та 3 квартали 2020 року за всіма видами послуг з докладним переліком виконаних робіт;

чи планується підвищення тарифів/послуг на житлово-комунальні послуги з наступного 2021 року.

05 січня 2021 року він отримав відповідь на вищезазначений лист з якого дійшов до висновку, що тариф на послугу з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_2 встановлений в розмірі 4,50 грн. за кв.м. загальної площі квартири як за 2019 рік та і за 2020 рік, але фактично тариф за зазначену послугу складав у 2019 році 3,03 грн., у 2020 році 3,34 грн.

12 лютого 2021 року позивач звернувся до відповідача з листом про надання інформації стосовно виконаних робіт з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_2 та зробити перерахунок сплачених ним послуг з управління багатоквартирним будинком.

25 лютого 2021 року отримав відповідь від відповідача в якій зазначено, що кошторис витрат з управління багатоквартирного будинку містить накопичувальну систему (ремонт під`їздів), тому залишок коштів витрачено на поточний ремонт під`їздів у січні 2021 року. Вважає, що відповідь відповідача не ґрунтується на нормах законодавства, оскільки без рішення співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 не може створюватися (відкриватися рахунок) накопичувальний фонд, а тим більше самовільно відповідачем витрачатися, оскільки гроші накопичувального фонду є власністю співвласників багатоквартирного будинку.

17 березня 2021 року ним було направлено відповідачу запит на отримання публічної інформації стосовно отримання договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком.

02 квітня 2021 року відповідач надав типовий договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком в двох екземплярах з різними датами від 07 квітня 2020 року та від 07 квітня 2021 року та відповідь на запит в якому зазначено, що враховуючи те, що співвласниками багатоквартирного будинку не було вибрано уповноважену особу, КП «ТЖКП» уклало договори про надання послуг з управління багатоквартирним будинком окремо з кожним власником та наймачем житлових приміщень по АДРЕСА_2 . Звертає увагу суду на те, що з 2016 року йому жодного разу не було запропоновано укласти типовий договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Зазначиє, що протокол зборів співвласників - власників квартир та нежитлових приміщень буд. АДРЕСА_2 від 26 травня 2016 року складено з явними порушеннями: збори скликано управителем КП «ТЖКП»; до протоколу внесені неправдиві дані про результат голосування та про власників квартир (маються виправлення, різниця у підрахунку голосів); не достатньо потрібної кількості голосів «за»; протокол зборів співвласників підписали працівники КП «ТЖКП»; питання про визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком не ставилося; до протоколу не були додані листи з письмовим опитуванням.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним та скасувати рішення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 від 26 травня 2016 року, оформленого Протоколом від 26 травня 2016 року про визначення управителя. Вирішити питання стосовно судового збору.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Тернівське житлово-комунальне підприємство» про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, враховуючи зазначене.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду як фізична особа-співвласник багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про права власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 29 січня 2015 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №32839278 від 29.01.2015 року (а.с. 13-14).

З протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 та доданого до нього результатів письмового опитування від 26 травня 2016 року вбачається, що зборами співвласників зазначеного багатоквартирного будинку було прийнято рішення про визначення управителем багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 - Комунальне підприємство «Тернівське житлово-комунальне підприємство» (а.с. 24-26).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач пред`явив позов до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до частини першоїстатті 15 ЦКУкраїни кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, провадження №14-144цс18).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

Одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду як фізична особа-співвласник багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , та предметом позовних вимог є тільки порушення порядку проведення зборів співвласників будинку про визначення управителя, а послуги щодо переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком не є предметом при розгляді їх позовних вимог.

ОСББ у будинку АДРЕСА_2 не створювалось, а були проведенні збори співвласників будинку про визначення управителя.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2021 року в справі №325/1141/18 (провадження №61-5045св19) вказано, що «у порядку цивільного судочинства розглядаються вимоги про оскарження дій нотаріуса лише у разі відсутності спору про право між учасниками цивільних правовідносин. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - сторін нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення».

Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадком.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

За теоретичним визначенням «відповідач» це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача.

Отже, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

З огляду на зазначене визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Матеріали справи не містять підтвердження залучення сторін оспорюваного правочину у якості співвідповідачів у цій справі. При цьому суд апеляційної інстанції відповідно до основних принципів цивільного процесу та наданих чинним ЦПК України повноважень, не має права залучати співвідповідачів на стадії апеляційного провадження.

Ураховуючи викладене, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що саме КП «ТЖКП» , є належними відповідачем у справі.

З огляду на незаявлення позовних вимог до сторін оспорюваного правочину, які є належним відповідачами в указаній справі, суд позбавлений можливості вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішення питання про їх задоволення, оскільки без залучення належного відповідача позовні вимоги не можуть бути вирішені.

Таким чином, установивши, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, суд першої інстанцій, дійшов правильного висновку про відмову у задоволення позову.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що позивач не позбавлений права на судовий захист шляхом подання позову до належних відповідачів за своїми позовними вимогами.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2021 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: