ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 679/87/21
Провадження № 22-ц/4820/1687/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.

за участю учасників справи: представника апелянта адвоката Мельник В.М., представника відповідача-позивача адвоката Кисельової М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 31 серпня 2021 року (суддя Гавриленко О.М.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про скасування транзакції щодо переказу коштів та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК», звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписала заяву №б/н від 27 листопада 2018 року. ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт та видано кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 22 000 грн.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг», де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку та дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідач ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та позивачем договір, що підтверджується її підписом у заяві.

У зв`язку із неналежним виконанням умов договору станом на 11 листопада 2020 року загальна сума заборгованості по кредиту становить 18 964 грн. 40 коп., яка складається з:

- 15 987 грн. 96 коп. - заборгованість за тілом кредиту;

- 15 987 грн. 96 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 2976 грн. 44 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

У зв`язку з цим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 27 листопада 2018 року у розмірі 18 964 грн. 40 коп., а також судовий збір у розмірі 2102 грн.

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про скасування транзакції щодо переказу коштів та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що ОСОБА_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було отримано картку «Універсальна» № НОМЕР_1 , термін дії до липня 2023 року, яку було надано додатково при оформленні зарплатної картки. 28 листопада 2019 року приблизно о 10 годині на мобільний телефон ОСОБА_1 зателефонувала невідома жінка, яка представилась працівником банку та запропонувала їй збільшити кредитний ліміт на вищевказаній картці, на що ОСОБА_1 категорично відмовилась та припинила розмову. Відразу після вказаної розмови ОСОБА_1 звернулась у відділення банку з метою пересвідчитись, що жодних кредитних коштів банк за власною ініціативою не нарахував. Працівнику банку вона повідомила про розмову з невідомою особою та попросила, щоб у подальшому банк не пропонував їй жодних кредитних коштів, однак в той же час працівник банку повідомила їй, що кредитний ліміт на картці уже збільшено з 6000 грн. до 22 000 грн. та що з карти уже використано кредитні кошти. У присутності ОСОБА_1 працівник банку почала блокувати картку та здійснювати дії по поверненню коштів. Однак в ході банківських операцій з банківського рахунку по картці уже було знято комісійні кошти у сумі 840 грн. та оформлено оплату частинами, чим було завдано ОСОБА_1 майнової шкоди ще на 12 580 гривень, всього на загальну суму 13 420 грн.

ОСОБА_1 у зустрічному позові зазначає, що вказані банківські операції здійснювались їй невідомою особою, а зі слів працівника банку взагалі здійснювались в східній області України, де ОСОБА_1 фізично не могла бути на той момент. ОСОБА_1 зауважує, що вона третім особам не надавала доступ до її картки та не розголошувала конфіденційну інформацію щодо даних картки.

Також у зустрічному позові зазначено, що ОСОБА_1 в той же день звернулась до ВП Нетішинського ВП Славутського ГУНП в Хмельницькій області з приводу вчинення щодо неї шахрайських дій, про що були внесені відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення, в якому ОСОБА_1 було визнано потерпілою. Банку, як володільцю інформації, що містить банківську таємницю, було достовірно відомо місце зняття грошових коштів з картки, однак а ні письмові заяви ОСОБА_1 щодо надання інформації, а ні на запит адвоката банк свідомо жодних відомостей не надає, а доступу до даних картки за допомогою додатку «Приват24» ОСОБА_1 не має. На даний час належного службового розслідування за заявою ОСОБА_1 по факту неправомірного списання кредитних грошових коштів з картки банком не проведено.

З огляду на те, що банк з 28 листопада 2019 року ігнорує усі звернення ОСОБА_1 щодо ситуації, яка склалась, остання постійно переживає значні моральні страждання через необхідність відстоювати та захищати своє чесне ім`я, як у правоохоронних органах, так і в судовій інстанції, витрачаючи на це сили та грошові кошти. Також в ОСОБА_1 погіршився з огляду на такі події стан здоров`я, у зв`язку з чим вона була змушена звернутись за медичною допомогою. Погіршення стану здоров`я ОСОБА_2 призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 у зустрічному позові просила скасувати її заборгованість за банківською карткою № НОМЕР_1 «Універсальна», отриманою в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за користування використаним кредитним лімітом (з урахуванням відсотків, неустойки, комісії та інших штрафних санкцій), що утворилася внаслідок проведення операції (транзакцій) 28 листопада 2019 року; стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на її користь моральну шкоду у розмірі 15 000 грн та судові витрати.

Ухвалою Нетішинського міського суду від 5 квітня 2021 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про скасування транзакції щодо переказу коштів та стягнення моральної шкоди (справа №679/397/21, провадження 2/679/270/2021) до спільного розгляду з первісним позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (справа №679/87/21, провадження 2/679/175/2021).

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 31 серпня 2021 року у позові АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про скасування транзакції щодо переказу коштів та стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Скасовано заборгованість ОСОБА_1 за банківською карткою № НОМЕР_1 «Універсальна», отриманою в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за користуванням використаним кредитним лімітом (з урахуванням відсотків, неустойки, комісії та інших штрафних санкцій), що утворилася внаслідок проведення операції (транзакцій) 28 листопада 2019 року.

У позові ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. та витрат у виді судового збору в сумі 908 грн., а всього 7908 грн.

Не погоджуючись з цим рішенням, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині задоволених зустрічних позовних вимог та в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про скасування заборгованості за банківською карткою, що утворилась внаслідок проведення транзакції 28 листопада 2019 року та задовольнити в повному обсязі позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в іншій частині рішення залишити без змін; стягнути судові витрати по справі на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Вважає, що суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Посилається на те, що підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг сторони тим самим уклали договір, який відповідно до ст. 634 ЦК України є договором приєднання. Згідно анкети-заяви ОСОБА_1 погодилась на укладення договору з Банком та з Умовами і правилами надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які розміщені на офіційному сайті за адресою: www.privatbank.ua, а також зобов`язалась регулярно ознайомлюватись з їх змінами.

Відповідно до договору ОСОБА_1 отримала електронний платіжний засіб (карту), а з виписки по рахунку вбачається, що вона до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за договором.

Щодо твердження ОСОБА_1 стосовно заволодіння коштами з кредитної картки іншою особою шахрайським шляхом апелянт зазначає, що вона як користувач зобов`язана контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувались користувачем (п.5 Положення №705 «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням»). Згідно виписок, спірні операції були здійснені з використанням системи Internet Banking Приват24, яка є системою дистанційного обслуговування, а не спеціальним платіжним засобом. Всі операції у системі Приват24 здійснюються за допомогою дистанційних розпоряджень Банку здійснити певну операцію, яке передається клієнтом через систему Інтернет без відвідування Банку. Передача дистанційного розпорядження та реєстрація його Банком здійснюється за обумовленим каналом доступу в автоматичному режимі, з введенням логіну та паролю, інших параметрів, які запитує система. Якщо клієнт не підтвердив дистанційне розпорядження, то Банк не виконує операцію, про що інформує клієнта.

За таких обставин відповідачем-позивачем порушені Умови та правила надання банківських послуг, оскільки операція щодо переказу коштів відбулась за допомогою Приват24, що вимагало введення коректних персональних даних, які ОСОБА_1 розголосила третім особам, а у Банку не було підстав відмовити в обслуговуванні рахунку клієнта, в тому числі, й в зміні кредитного ліміту чи оформленні додаткових послуг, відтак Банк не повинен нести відповідальність за дану операцію.

Отже, відповідач сама своїми діями сприяла незаконному заволодінню сторонніми особами інформації, яка ідентифікує користувача картки, картрахунку та акаунту у Приват24. ОСОБА_1 не доведено, що кошти, проведені без її волевиявлення, були переказані не за її власним розпорядженням. Наявність кримінального провадження не може свідчити про вчинення злочину щодо ОСОБА_1 до винесення вироку, в силу презумпції невинуватості, а також не може бути підставою для звільнення від обов`язку належного виконання зобов`язання.

В судовому засіданні не доведено та матеріалами справи не встановлено, що грошовими коштами протиправно заволоділа інша особа, у кримінальному провадженні не встановлено осіб, причетних до списання коштів, тому рішення ґрунтується на припущеннях.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначає, що ОСОБА_1 не довела відсутність заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 31 серпня 2021 року - без змін як законне, стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» витрати на правничу допомогу на стадії апеляційного провадження у розмірі 9300 грн.

Зазначає, що прохальна частина апеляційної скарги сформульована некоректно та суперечить ст. 374 ЦПК України, оскільки апелянт просив скасувати рішення в частині задоволених зустрічних позовних вимог та в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог та задовольнити в повному обсязі позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , в іншій частині рішення залишити без змін. Тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для перегляду оскаржуваного рішення в частині стягнення з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7908 грн.

Крім того, апелянт залишив поза увагою ту обставину, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, надав належну правову оцінку тому факту, що предметом зустрічного позову була вимога щодо встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення того, що між Приватбанком як кредитором та ОСОБА_1 як позичальником, не було укладено у письмовій формі кредитного договору. Навіть якщо допустити, що вищевказаний договір і було укладено, у день виявлення неправомірного списання кредитних коштів, 28 листопада 2019 року ОСОБА_1 одразу безпосередньо у відділенні АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у м. Нетішині Хмельницької області було негайно повідомлено відповідального працівника про дану обставину, та вподальшому з`ясовано, що кредитний ліміт на її картці збільшено до 22 000 грн. та з належного їй карткового рахунку № НОМЕР_1 «Універсальна» невідомими особами була здійснена транзакція шляхом переказу грошових коштів на інший картковий рахунок через додаток Приват24.

Крім того, місцевим судом достовірно встановлено з даних телефонної розмови між ОСОБА_1 та працівником АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що працівник Приватбанку не заперечує, що з картки ОСОБА_1 шахрайським методом перераховані 28 листопада 2019 року кошти з її картки «Універсальна» на іншу новостворену 27 листопада 2019 року картку «Універсальна» з прив`язкою до фінансового номеру ОСОБА_1 , а вже з такої картки 28 листопада 2019 року здійснено купівлю в кредит товару в магазині годинників, що знаходиться у м. Кривий Ріг (а. с.144). З цього приводу ОСОБА_1 належним чином повідомила представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про вчинення даної операції по її картковому рахунку без її згоди шляхом надсилання рекомендованого листа із заявою про вчинення відносно неї невстановленими особами шахрайських дій і несанкціоноване зняття з її рахунку грошових коштів.

Вимогами п. 7, 8 р. 6 Положення №705 «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання» визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Згідно приписів п. 10 Положення Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, встановлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян».

Належного службового розслідування за заявою ОСОБА_1 по факту неправомірного (шахрайського) списання кредитних грошових коштів з банківської картки № НОМЕР_1 «Універсальна» Приватбанком так і не проведено.

Позивачем за первісним позовом обставин несумлінного виконання ОСОБА_1 як клієнтом умов зберігання відповідних даних не доведено у ході судового розгляду у суді першої інстанції жодним належним та допустимим доказом. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача.

Оскільки умови кредитного договору розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. В матеріалах справи відсутні належні до допустимі докази, що саме з наданими Приватбанком до справи Умовами та правилами надання банківських послуг ОСОБА_1 була ознайомлена та погодилась на їх умови, тому ст. 634 ЦК України не може бути застосована.

З огляду на те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ініціювало подання апеляційної скарги, відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 змушена звернутись за отриманням правничої допомоги в апеляційному суді.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 27 листопада 2018 року з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 підписала заяву №б/н від 27 листопада 2018 року (т. 1 а. с. 10). Останній було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт та видано кредитну картку.

Станом на 27 листопада 2019 року ОСОБА_1 в повному обсязі були повернуті банку кредитні кошти і відсутня будь-яка заборгованість перед банком, що підтверджується наданим банківською установою розрахунком (т. 1 а. с. 6-7).

28 листопада 2019 року на номер мобільного телефону ОСОБА_1 був здійснений телефонний дзвінок з пропозицією збільшення кредитного ліміту, на яку ОСОБА_1 категорично відмовилась, що стверджується даними телефонної розмови (т. 1 а. с. 144).

З цього приводу в цей же день ОСОБА_1 звернулася до відділення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в м. Нетішин та встановила, що 28 листопада 2019 року кредитний ліміт на її картці збільшено до 22 000 грн. та з належного їй карткового рахунку № НОМЕР_1 невідомими особами була здійснена транзакція шляхом переказу грошових коштів на інший картковий рахунок через додаток «Приват24», в результаті якої з її картки несанкціоновано було знято готівку у дві операції (т. 1 а. с. 130).

Про ті обставини, що транзакція по належному ОСОБА_1 картковому рахунку та банківській карті № НОМЕР_1 проводилися 28 листопада 2019 року через додаток «Приват24» свідчить виписка з банківських рахунків станом на 16 листопада 2020 року (т. 1 а. с. 67).

З даних телефонної розмови між ОСОБА_1 та працівником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» убачається, що остання не заперечує того, що з картки ОСОБА_1 шахрайським методом перераховані 28 листопада 2019 року кошти з її картки «Універсальна» на іншу новостворену 27 листопада 2019 року картку «Універсальна» з прив`язкою до фінансового номеру ОСОБА_1 , а вже з такої картки 28 листопада 2019 року здійснено купівлю в кредит товару в магазині годинників, що знаходиться в м. Кривий Ріг (т. 1 а. с. 144).

Окрім того, з цього приводу ОСОБА_1 належним чином повідомила представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про вчинення даної операції по її картковому рахунку без її ж згоди, надіславши рекомендованим листом на адресу банку (01001, м. Київ, вул. Грушевсього, 1-Д) заяву про вчинення відносно неї невстановленими особами шахрайських дій і несанкціонованому зняттю з її рахунку грошових коштів (т. 1 а. с. 130).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, подане ОСОБА_1 усне та письмове звернення за фактом несанкціонованого списання з її рахунку коштів, банком залишилося без задоволення, а результати службового розслідування з цього приводу, яке банк зобов`язаний був провести, залишилися їй невідомими.

В подальшому, 28 листопада 2019 року ОСОБА_1 також звернулася з заявою до Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у зв`язку з чим, за вказаним фактом слідчим відділом відкрито кримінальне провадження №0000325 від 29 листопада 2019 року (т. 1 а. с. 122), у якому до цього часу проводиться досудове розслідування. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, дослідженого у судовому засіданні, будь - яких слідчих дій, окрім отримання ухвал слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, які слідчими не були виконані, останні не проводили. Жодної інформації на встановлення істини у справі правоохоронними органами не здобуто.

Натомість, всупереч зазначеним обставинам банк, вважаючи у цій несанкціонованій операції винною ОСОБА_1 , як власника карткового рахунку, про що зазначено у відзиві на зустрічну позовну заяву, та з часу незаконного зняття невстановленими особами грошових коштів продовжує нараховувати по належному ОСОБА_1 картковому рахунку заборгованість на залишок неповернутої суми за кредитним договором, яка станом на 11 листопада 2020 року нарахована в розмірі 18964 гривні 40 копійок та складається з наступного: 15987 гривень 96 копійок - заборгованість за тілом кредиту; 2976 гривень 44 копійки - заборгованість за простроченими відсотками.

5 жовтня 2021 року ОСОБА_1 уклала з адвокатом Кисельовою М.І. договір про надання правничої (правової) допомоги та здійснення (представництва) захисту (т. 1 а. с. 241).

Предметом зазначеного вище договору є правова допомога, а також здійснення представницьких повноважень клієнта у Хмельницькому апеляційному суді у справі №679/87/21.

В ньому ж зазначено, що адвокату за надання правової (правничої) допомоги клієнт сплачує винагороду (гонорар) у розмірі 350 $ США.

Відповідно до даних платіжного доручення №W62443533 від 6 жовтня 2021 року ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_3 9300 грн. (т. 1 а. с. 242).

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи частково зустрічний позов суд виходив з того, що Банком не доведено факту невиконання відповідачем своїх обов`язків згідно кредитного договору №б/н від 27 листопада 2018 року, тому заявлені АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позовні вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в загальній сумі 18964 грн. 40 коп., задоволенню не підлягають.

Дії банку по нарахуванню заборгованості є неправомірними, що згідно зі ст. ст. 1073, 1214 ЦК України є підставою для скасування заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за користування кредитним лімітом.

Судом зазначено, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на картковому рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів.

На підтвердження доводів АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судом не здобуто доказів, що ОСОБА_1 складала чи надавала будь-які платіжні доручення чи скеровувала їх банку чи третім особам, ні у паперовому вигляді, ні у електронному з використанням електронної системи Приват24, та будь-якої іншої клієнтської системи банку. Натомість, хоча ОСОБА_1 і користувалася грошовими коштами на банківській картці, але пін-коду та іншої особової та конфіденційної банківської інформації стосовно зазначених платіжних карток нікому не передавала.

Тому, за висновками суду, вимога ОСОБА_1 про скасування її заборгованості за банківською карткою № НОМЕР_1 «Універсальна», отриманою в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за користуванням використаним кредитним лімітом (з урахуванням відсотків, неустойки, комісії та інших штрафних санкцій), що утворилася внаслідок проведення операції (транзакцій) 28 листопада 2019 року задоволенню підлягає.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Так, відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Ч. 1 ст. 1071 ЦК України встановлено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Частиною 2 згаданої статті встановлено, що грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Статтею 1073 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Положеннями ч. 3 ст. 1092 ЦК України передбачено, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

В свою чергу, відповідно до пункту 4 ст. 3, ст. 5, 6, 7, 8 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05 листопада 2014 року, банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми для спірних правовідносин є спеціальними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Так, згідно зі ст. 7 та п. 38.1 і 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.

Приписами п.37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

У відповідності до ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів.

Водночас, п. 32.3.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» встановлено, що у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

Разом з тим, згідно зі ст. 7 та п. 38.1 і 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.

Відповідно до п. 18.3 статті 18 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», при прийманні електронних документів на переказ має бути дотримана відповідна процедура перевірки електронного цифрового підпису, що дає можливість пересвідчитися у цілісності та достовірності електронного документу. У разі недотримання зазначених вимог, банк або інша установа - член платіжної системи, несуть відповідальність за шкоду, заподіяну суб`єктам переказу.

Згідно з п. 39.2.3 ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» відповідач не забезпечив дотримання вимог законодавства та не виконав зобов`язань перед позивачем, як володільцем банківського рахунку.

Крім того, ст. 1213 ЦК України визначено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Таким чином, аналіз наведених вище норм вказує, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на картковому рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відповідності до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною другою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 як користувач зобов`язана контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувались користувачем, є вірним, але не є підставою для задоволення первісного позову в повному обсязі та відмови у задоволенні зустрічного позову. Як встановлено матеріалами цивільної справи (та матеріалами кримінального провадження), що з даних телефонної розмови між ОСОБА_1 та працівником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що остання не заперечує того, що з картки ОСОБА_1 шахрайським методом перераховані 28 листопада 2019 року кошти з її картки «Універсальна» на іншу новостворену 27 листопада 2019 року картку «Універсальна» з прив`язкою до фінансового номеру ОСОБА_1 , а вже з такої картки 28 листопада 2019 року здійснено купівлю в кредит товару в магазині годинників, що знаходиться в м. Кривий Ріг (а.с.144).

Крім того, ОСОБА_1 належним чином повідомила представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про вчинення даної операції по її картковому рахунку без її ж згоди, заяву про вчинення відносно неї невстановленими особами шахрайських дій і несанкціонованому зняттю з її рахунку грошових коштів.

В подальшому ОСОБА_1 також звернулася з заявою до Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у зв`язку з чим, за вказаним фактом слідчим відділом відкрито кримінальне провадження №0000325.

Аргументи апеляційної скарги, що згідно виписок, спірні операції були здійснені з використанням системи Internet Banking Приват24, що вимагало введення коректних персональних даних, які ОСОБА_1 розголосила третім особам, а у Банку не було підстав відмовити в обслуговуванні рахунку клієнта, в тому числі, й в зміні кредитного ліміту чи оформленні додаткових послуг, відтак Банк не повинен нести відповідальність за дану операцію, висновків суду не спростовують. Позивач не надав доказів, що відповідач розголосила інформацію про персональні данні третім особам.

Посилання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на те, що в судовому засіданні не доведено та матеріалами справи не встановлено, що грошовими коштами протиправно заволоділа інша особа, у кримінальному провадженні не встановлено осіб, причетних до списання коштів, тому рішення ґрунтується на припущеннях, є безпідставними. Доказів зворотнього позивач не надав.

Доводи апелянта, що ОСОБА_1 не довела відсутності заборгованості, підставою для скасування рішення бути не можуть. Саме на позивача покладається обов`язок доведення підстав позову, якщо правило про протилежне не міститься у певному законодавчому приписі.

За положеннями ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Перелічені норми процесуального закону означають, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суду належить постановити рішення у справі на користь протилежної сторони, розтлумачивши на її користь усі припущення, що не були доведені позивачем під час розгляду справи.

У зв`язку з викладеним безпідставним є твердження апелянта, що підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг сторони тим самим уклали договір, який відповідно до ст. 634 ЦК України є договором приєднання, а згідно анкети-заяви ОСОБА_1 погодилась на укладення договору з Банком та з Умовами і правилами надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які розміщені на офіційному сайті за адресою: www.privatbank.ua, а також зобов`язалась регулярно ознайомлюватись з їх змінами, і що відповідно до договору ОСОБА_1 отримала електронний платіжний засіб (карту), а з виписки по рахунку вбачається, що вона до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за договором. Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками, викладеними у рішенні місцевого суду, що дії банку по нарахуванню заборгованості є неправомірними, що є підставою для скасування заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за користування кредитним лімітом, оскільки така заборгованість утворилась внаслідок проведення операції (транзакцій) 28 листопада 2019 року.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про її обґрунтованість, а стосуються переоцінки доказів.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить з встановленого у договорі розміру таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». При цьому суд зважає на відсутність клопотання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з приводу зменшення розміру правничої допомоги, яку ОСОБА_1 просить стягнути на її користь за надану адвокатом допомогу при складанні відзиву на апеляційну скаргу та участь в судовому засіданні.

Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу на підставі поданих представником ОСОБА_1 - адвокатом Кисельовою М.І. доказів, суд враховує те, що ці судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, суми судових витрат.

При визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих представником ОСОБА_1 - адвокатом Кисельовою М.І. доказів, суд також виходив з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи). Зазначений розмір витрат зазначений в договорі, що уклали ОСОБА_1 та адвокат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 31 серпня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Нетішинським МВ УМВС України в Хмельницькій обл. 09.08.1996) 9300 грн. витрат за надання правничої допомоги в апеляційному суді.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2021 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк