КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 753/21240/19

провадження № 22-ц/824/13612/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Комунальне підприємство «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

третя особа - Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Кір`якова Артура Сергійовича

на рішення Дарницького районного суду міста Києвавід 20 квітня 2021року у складі судді Каліушко Ф.А.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради(Київської міської державної адміністрації) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 126 100 грн та моральну шкоду у розмірі 15 000 грн.

Зазначав, що 30 серпня 2019 року Комунальним підприємством «Київблагоустрій» проводились дії по фізичному знищенню та руйнуванню приватних гаражів у Дарницькому районі м. Києва за адресою: АДРЕСА_1 як самовільно встановлених елементів благоустрою. В результаті таких дій, було знищено майно позивача, розташоване на сусідній ділянці- гараж за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказував, що ОСОБА_1 була власником окремо збудованого гаража з погребом та оглядовою ямою в садибі житлового будинку, загальною площею 16,10 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 .

Звертав увагу на те, що внаслідок незаконних дій працівників Комунального підприємства «Київблагоустрій» ОСОБА_1 було завдано матеріальних збитків на суму 126 100 грн, що підтверджується Звітом про оцінку гаража за адресою: АДРЕСА_2 , з висновком про вартість майна, підготовленого ТОВ «Адаміл».

Зазначав, що крім матеріальних збитків, позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у завданні негативних наслідків в результаті незаконного знищення приватного майна, що оцінена стороною позивача у 15 000 грн.

До негативних наслідків позивач відносить душевні страждання у зв`язку з втратою приватної власності, фіксованість уваги на проблемах притягнення винних до відповідальності, необхідність звертатись до різних органів державної влади та місцевого самоврядування з метою отримання документів для встановлення причин знищення майна та визначення його ринкової вартості на момент такого знищення.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 126 100 грн, моральну шкоду у розмірі 5 000 грн, а також судовий збір у сумі 1 310,03 грн.

У решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 03 серпня 2021 року представник відповідача звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Також просить призначити судову будівельно-технічну експертизу.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Звертає увагу суду на те, що припис інспектора КП «Київблагоустрій» від 20 серпня 2016 року № 1916773 та дії КП «Київблагоустрій», здійснені на виконання рішення (доручення) Департаменту міського благоустрою від 28 серпня 2019 року № 064-4913, вчинені у відповідності до положень діючого законодавства України, зокрема Правил благоустрою міста Києва та Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Також, зауважує, щостаном на дату прийняття оскаржуваного рішення та апеляційного перегляду не існує судового рішення, яким визнано протиправні рішення/дії відповідача та/або третьої особи.

Вказує, що відсутні необхідні умови та, як наслідок, правові підстави для застосування ст. 1166 ЦК України щодо КП «Київблагоустрій», оскільки рішення щодо демонтажу гаражу приймалося третьою особою, яка є суб`єктом владних повноважень, та уповноважена приймати рішення щодо демонтажу відповідних елементів благоустрою в місті Києві.

Зазначає, що за адресою: АДРЕСА_2 знаходиться п`ятиповерховий житловий будинок, демонтаж якого не здійснювався відповідачем, що в свою чергу виключає наявність за даної адресою майна позивача. У позивача відсутнє право власності/користування земельною ділянкою під демонтованою спорудою та право власності/користування земельною ділянкою площею 0.1907 га з кадастровим номером :63:273:0017 за адресою: АДРЕСА_2 .

Також звертає увагу суду на те, що за наявними у позивача документами неможливо визначити фактичне місцезнаходження нерухомості (гаражу) на місцевості, оскільки відсутні докази присвоєння в установленому порядку поштової адреси, відсутня у власності/користуванні земельна ділянка, відсутні дозвільні документи на проведення будівельних робіт.

Звіт про оцінку гаражу загальною площею 16,1 кв.м, який був розташований за адресою: АДРЕСА_2 , є неналежним та недостовірним доказом оскільки станом на дату прийняття оскаржуваного рішення сплив термії дії Звіту.

Вартість гаражного боксу позивача за період з 2006 року по 2019 рік збільшилась в 30,6 рази/на 121 981 грн; фізичний знос об`єкта оцінки, зазначений у Звіті, не відповідає дійсним обставинам справи та спростовується відомостями, зазначеними в технічному паспорті від 10.05.2006. Оцінювачем під час складання Звіту не надано оцінки щодо відсутності у позивача (власника) права власності/користування земельною ділянкою, на якій розташований гаражний бокс та відсутністю присвоєної поштової адреси, що суттєво впливає на вартість об`єкта оцінки.

22 вересня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в якому останній просить у задоволенні клопотання про приєднання до матеріалів справи та дослідження доказів, а також про призначення судової будівельно-технічної експертизи відмовити, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд апеляційної скарги проводиться у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав суду докази, які б свідчили про спростування тверджень позивача щодо неправомірних дій та не надав належних та допустимих доказів, не повідомив про підстави звільнення від доказування, про спростування розміру завданих збитків та моральної шкоди.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу гаража від 05 липня 2006 року, реєстраційний номер № 3у-2084, витягом з Державного реєстру правочинів №25891711 та технічним паспортом на гаражний бокс індивідуальний, реєстровий номер № НОМЕР_1 , гараж за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Демонтаж гаража здійснено КП «Київблагоустрій» 30 серпня 2019 року на виконання доручення Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 28 серпня 2019 року № 064-4913 (далі за текстом - доручення № 064-4913).

Доручення № 064-4913 від 28 серпня 2019 року було прийнято відповідно до Положення про Департамент міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 27 січня 2011 року № 94 (зі змінами), Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року №1051/1051 та з урахуванням Протоколу засідання робочої групи щодо розгляду питань демонтажу самовільно розміщених (встановлених) малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально - культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 27 серпня 2019 року № 139.

Відповідно до доручення № 064-4913 Комунальному підприємству «Київблагоустрій» було доручено: вжити заходи шляхом демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою; проінформувати Департамент у встановленому законодавством порядку.

У п. 1-7 доручення № 064-4913 зазначено елементи благоустрою (тип об`єкту: гараж) у Дарницькому районі м. Києва за адресою: АДРЕСА_1 та підстави їх демонтажу: окремі приписи від 20 серпня 2019 року.

Судом першої інстанції також установлено, що гараж ОСОБА_1 , який було знесено КП «Київблагоустрій», знаходився за іншою адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно Правил благоустрою міста Києва № 1051/1051 «тимчасова споруда» - це споруда функціонального (в тому числі для здійснення підприємницької діяльності), декоративно-технологічного призначення, в тому числі мала архітектурна форма, яка виготовляється з полегшених збірних конструкцій та встановлюється без улаштування заглибленого фундаменту тощо (абз. 16 Розділу І).

У відповідності до ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

За змістом абз. 12 п. 2 розділу 1 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуд України від 24.05.2001 № 127 (далі Інструкція № 127) гараж - будівля (споруда), частина будівлі (споруди) або комплекс будівель (споруд) із приміщеннями для постійного або тимчасового зберігання автотранспортних та інших мототранспортних засобів, з елементами технічного обслуговування (або без таких).

Відповідно технічного паспорту, реєстровий № 67/20234 на гараж за адресою: АДРЕСА_2 , основними конструктивними елементами гаража були фундамент, стіни, покрівля, перекриття та підлога.

ЗгідноЗвіту про оцінку гаража, підготовленого ТОВ «Адаміл» (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 670/17 від 04.07.2017 року, виданогоФондом Державного майна України), оцінювальний об`єкт - одноповерховий окремо розташований цегловий гараж з оглядовою ямою і погребом, що знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , мав наступні основі конструктивні елементи: фундамент (бетонний), стіни (цегляні), перекриття (залізобетонне), дах (плаский, покрівля рулонна), підлога (цементно-піщана), отвори (металеві). Інженерне забезпечення: електропостачання. Оздоблення: пофарбовані стіни.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, щогараж за адресою: АДРЕСА_2 , не належав до малих архітектурних форм або тимчасових споруд, а тому не підлягав демонтажу у порядку, визначеному Правилами благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 року № 1051/1051.

Місцевим судом під час розгляду справиз поданих сторонами доказів та пояснень представників відповідача та третьої особи було встановлено, що перед виконанням доручення № 064-4913 не було перевірено адресу гаража, що належав позивачу та не було перевірено чи відносився цей гараж до малих архітектурних форм або тимчасових споруд.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 44 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення у ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.

Правові, економічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів, спрямовані на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини, визначено Законом України «Про благоустрій населених пунктів» від 06 вересня 2005 року № 2807-ІV (далі - Закон № 2807-ІV).

Рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року № 1051/1051 затверджено Правила благоустрою міста Києва, які, згідно зі статтею 34 Закону № 2807-ІV є нормативно-правовим актом, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розроблено на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування, розробляються і затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Правила включають, зокрема порядок розміщення малих архітектурних форм та тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності; порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів (пункти 1, 7,8 частини другої статті 34 Закону № 2807-ІV).

Відповідно до п. 20.2.11 Правил благоустрою міста Києва № 1051/1051 у разі виявлення уповноваженими особами Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), структурних підрозділів з питань контролю за благоустроєм районних в місті Києві державних адміністрацій, КП «Київблагоустрій» самовільно розміщених (встановлених) малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, в т.ч. тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, паспорти прив`язки яких анульовано, або строк дії яких закінчився, самовільно розміщених (встановлених) об`єктів сезонної роздрібної торговельної мережі, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі (на розміщення яких відсутні оформлені в установленому порядку документи), елементів об`єктів благоустрою, їх власникам (користувачам або особам, які здійснили розміщення (встановлення)), вноситься припис з вимогою усунення порушень шляхом проведення демонтажу малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, демонтажу (переміщення) об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, елементу об`єкта благоустрою, із зазначенням строку демонтажу (переміщення) відповідно до підпункту 13.3.1 пункту 13.3 розділу ХІІІ цих Правил.

При цьому згідно до п. 19.1.1 Правил благоустрою міста Києва № 1051/1051 контроль за станом благоустрою міста, а також контроль за дотриманням та здійсненням заходів, спрямованих на виконання вимог Закону України «Про благоустрій населених пунктів», цих Правил здійснюється Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке виконує функції інспекції з питань благоустрою в м. Києві, та управліннями (відділами) контролю за благоустроєм виконавчих органів районних у місті Києві рад (районних у місті Києві державних адміністрацій), а також Головним управлінням МВС України в м. Києві, іншими структурними підрозділами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в межах наданих повноважень, комунальними підприємствами, установами та організаціями, які несуть відповідальність за належне утримання об`єктів благоустрою.

Водночас, п. 20.2.1 Правил благоустрою міста Києва № 1051/1051 передбачено, якщо під час перевірки виявлені причини та умови, які можуть спричинити порушення благоустрою, посадова особа контролюючого органу зобов`язана скласти та видати офіційний документ - припис, який є обов`язковим для виконання в термін до трьох діб особами, які є відповідальними за утримання об`єктів благоустрою.

Наведене свідчить, що винесення припису є результатом проведеної перевірки, у якому власнику пропонується надати в певний строк проектно-дозвільну документацію на розміщення майна або усунути порушення шляхом демонтажу тимчасової споруди власними силами в разі відсутності відповідних дозвільних документів.

Положеннями п. 13.3.3. Правил № 1051/1051 визначено, що рішення про демонтаж самовільно розміщеної (встановленої) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі приймається Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), районними в місті Києві державними адміністраціями, Департаментом промисловості та розвитку підприємництва (щодо об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі).

Рішення про демонтаж (переміщення) самовільно розміщеного (встановленого) засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі приймається Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаментом промисловості та розвитку підприємництва.

Для проведення демонтажу малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі створюється комісія у складі представників Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та/або структурного підрозділу з питань контролю за благоустроєм районної в місті Києві державної адміністрації, Департаменту промисловості та розвитку підприємництва (у разі демонтажу об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі), підприємства, яке здійснює демонтаж, перевезення, зберігання малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, представника міліції, власника (користувача або особи, яка здійснила розміщення (встановлення)) (у разі його присутності).

За результатами проведеної роботи комісії складають акти демонтажу (переміщення) у двох примірниках, які містять такі дані:дата, час, адреса (місцезнаходження), підстави проведення демонтажу (переміщення);прізвище, ім`я, по батькові та посади членів комісії, представника підприємства, яке проводить демонтаж (переміщення), перевезення, зберігання, представника міліції та власника (користувача або особи, яка здійснила розміщення (встановлення)) (у разі його присутності);опис малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі (геометричні параметри, матеріал, наявність підключення до мереж електро- та водопостачання тощо), перелік візуально виявлених недоліків, пошкоджень з обов`язковою фотофіксацією.

Після проведення демонтажу (переміщення) здійснюється фотофіксація місця, звільненого від самовільно розміщеного (встановленого) об`єкта (засобу).

Тобто, нормативно визначеною процедурою регламентовано чіткий порядок примусового демонтажу елементів благоустрою, одним з обов`язкових етапів якого є перевірка дозвільних документів, складання контролюючим органом та доведення до відома правопорушника припису про необхідність усунення виявленого правопорушення у визначений спосіб, тобто надання можливості підконтрольному суб`єкту самостійно вжити заходи, націлені на відновлення правового режиму.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, позивача, як власника майна, ніхто не попереджав про демонтаж, за її участі не проводились комісійні обстеження, не складались акти порушень, не вручались протоколи про порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів, не викликали до суду ані працівники КП «Київблагоустрій», ані працівники Департаменту міського благоустрою.

При цьому, всупереч вищезазначених вимог КП «Київблагоустрій», чи будь-яким іншим контролюючим органом, зазначеним у п. 19.1.1. Правил № 1051/1051, не було належним чином проведено перевірку щодо наявності причин та умов, які можуть спричинити порушення благоустрою позивачем та не було винесено припис щодо самовільного розміщення (встановлення) гаража саме за адресою: АДРЕСА_2 .

У Дорученні № 064-4913 відсутня інформація про гараж, за адресою: АДРЕСА_2 .

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частини 1 статтей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з положеннями статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9, ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Стаття 22 ЦК України передбачає, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14 та Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі № 759/4781/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 203/2378/14-ц та від 28 серпня 2019 року у справі № 638/20603/16.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статетю80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду, відповідач не надав суду докази, які б свідчили про спростування тверджень позивача, щодо неправомірних дій та не надав належних та допустимих доказів та не повідомив про підстави звільнення від доказування, про спростування розміру завданих збитків та моральної шкоди.

Отже,зі Звіту про оцінку гаража за адресою: АДРЕСА_2 , підготовленого ТОВ «Адаміл» убачається, що вартістьгаража станом на дату його руйнування становила 126 100 грн.

Відповідачем заявлений розмір матеріальної шкоди не спростовано.

Щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

Згідночастини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому доведенню у спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За змістомч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України полягає у душевних стражданнях, яка фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

В абзаці2 ч. 3 ст. 23 ЦК України зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, належним чином оцінивши докази в їх сукупності, врахувавшихарактер та ступінь її завдання та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов обгрунтованого висновку, що сума у 5 000 грн є достатньою грошовою компенсацією завданої позивачу моральної шкоди.

Клопотання представника відповідача про призначення судової будівельно-технічної експертизи задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України про «Судову експертизу»).

Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

За змістом частини другої статті 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Судова експертиза повинна призначатися лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі, і не може стосуватися тлумачення і застосування правових норм. Суди не повинні ставити судовому експерту питання правового характеру, які повинні вирішуватися самим судом, тобто експерту можна ставити лише питання факту, а не правової оцінки.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 30.05.1997 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», висновок експерта є доказом в цивільному процесі. Він не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач через представників приймав активну участь у розгляді даної справи в суді першої інстанції, проте клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи у встановленому законом порядку не заявляв, поважність причин неподання вказаного клопотання відповідно до вимог ЦПК України стороною відповідача не обґрунтовано.

Окрім того, представником відповідача невмотивовано, яким чином заявлені в клопотанні про призначення експертизи питання стосуються предмету позову в даній справі та які саме обставини справи за результатами заявленої експертизи може бути підтверджено або спростовано.

Власного висновку експерта стороною відповідача надано не було ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції, також як і не надано жодних доказів на спростування доводів позивача.

На підставі викладеного, колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, що відповідачем не досліджувались дозвільні документи на нерухоме майно, оскільки за умови їх дослідження було б встановлено, що гараж не належить до тимчасових споруд, а знищення майна позивача відбулось у зв`язку з демонтажем елементів благоустрою, що знаходились на сусідній ділянці по АДРЕСА_1 .

Доводи апелянта, що станом на дату прийняття оскаржуваного рішення та апеляційного перегляду не існує судового рішення яким визнано протиправні рішення/дії відповідача та/або третьої особи не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки суд у рамках цивільного провадження може та зобов`язаний встановити наявність або відсутність вини завдавача шкоди, а не протиправність рішення, прийнятого уповноваженим органом державної влади або місцевого самоврядування.

Також колегія суддів відхиляє доводи представника відповідача про відсутність правових підстав для застосування ст. 1166 ЦК України щодо КП «Київблагоустрій», оскільки рішення з приводу демонтажу гаража приймалося третьою особою, оскільки знесення передбачалось відповідно до п. 1-7 доручення № 064-4913 у Дарницькому районі м. Києва за адресою: вул. Новодарницька, 32/10, а не за адресою місцезнаходження гаража позивача.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Обставин, які б свідчили про наявність підстав для сумніву у правильності висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Кір`якова Артура Сергійовича - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києвавід 20 квітня 2021року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик