22.11.2021 Справа № 756/33/20
Унікальний № 756/33/20
Провадження №2/756/746/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2021 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Яценко Н.О.

за участю секретаря Волкової А.А.

представника позивача Пацюка В.С.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , про визнання договору позики недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач в січні 2020 року через адвоката Пацюка В.С. звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідачів. В обґрунтування позову вказує, що звернення до суду зумовлено тим, що як стало відомо позивачу від ОСОБА_5 до останнього звернулася ОСОБА_2 з вимогою про повернення грошової суми в розмірі 29714,4 євро ( що за офіційним курсом НБУ складає 785 113 грн. 88 коп. на день звернення позивача з позовом) відповідно до розписки від 26.09.2018 року про отримання відповідачем ОСОБА_5 позики. Зазначає, що позивач з ОСОБА_5 перебуває в зареєстрованому шлюбі, подружжя проживає однією сім`єю, виховує трьох дітей. Позивач ніколи не бачила вказаної суми грошей, згоди як дружина на отримання позики у ОСОБА_2 своєму чоловікові не надавала. Також посилається на фіктивність правочину та просить суд визнати недійсним договір позики від 26.09.2018 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , щодо якого було укладено та видано боргову розписку. Судові витрати покласти на відповідачів та стягнути з відповідачів 840 грн. судового збору, 24000 грн. витрат на правничу допомогу та 100 грн. поштових витрат.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О.

Ухвалою від 29 січня 2020 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

09.02.2021 року від представника ОСОБА_2 надійшло клопотання про закриття провадження по справі, в задоволенні якого судом відмовлено.

Також від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позов в якому просила суд поновити строк на подання відзиву, оскільки пропущено строк з поважних причин через карантинні обмеження та просила суд в задоволенні позову відмовити . Судом поновлено термін на подання відзиву та залучено його до справи.

Відповідач ОСОБА_5 відзив на позов не надав.

11.05.2021 по справі закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду.

В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримував, з обставин викладених у позові та просив суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 з представником проти задоволення позову заперечували та просили відмовити в задоволенні позову. При цьому посилалися на наявність судових рішень про стягнення боргу з ОСОБА_5 на користь позивачки по спірному договору.

Відповідач ОСОБА_5 в судові засідання не з`являвся, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, суд вважає за можливе провести розгляд справи без його участі.

Заслухавши пояснення представників сторін та відповідача ОСОБА_2 , повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає, встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_5 26.09.2018 року позичив у ОСОБА_2 еквівалент 29714 ,4 євро . (а.с.11)

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення заборгованості позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 681420 грн. 08 коп. за вищевказаним договором позики.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 17 серпня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення заборгованості залишено без змін.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Звертаючись до суду з позовом позивач посилалася на те, що спірний договір позики укладено її чоловіком відповідачем ОСОБА_5 без її згоди, як дружини.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, якими передбачено право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями статті 65 СК України визначені правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо.

Поряд з цим для укладення договору позики (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя. До того як позикодавець надасть кошти позичальникові (дружині або чоловікові) в останнього не виникає права власності на це майно, воно виникає лише після одержання грошових коштів. Таким чином, той з подружжя, хто укладає договір позики (позичає кошти), не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин. (Постанова Верховного Суду від 27 листопада 2019 року м.Київ №133/3928/14-ц)

З огляду на зазначене суд доходить до висновку, що відсутність згоди позивача, як дружини, на укладення договору позики не є підставою для визнання зазначеного договору недійсним.

Як убачається зі змісту позову позивач також посилалася на фіктивність правочину.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.234 ЦК України фіктивним є правочин , який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Разом з тим, позивачем не доведено, що спірний договір є фіктивним.

З огляду на викладене, вирішуючи спір за наявними у справі доказами та відповідно до заявлених вимог, судом не встановлено підстав для визнання недійсним договору позики грошових коштів, а тому суд доходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-81, 83, 89, 95, 141, 259, 263-265, ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , про визнання договору позики недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22 листопада 2021 року.

Суддя Н.О. Яценко