ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1821/21 Справа № 214/2156/20 Суддя у 1-й інстанції - Євтушенко О. І. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ КРИВОРІЗЬКИЙ РЕМОНТНО МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Кривому Розі, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ КРИВОРІЗЬКИЙ РЕМОНТНО МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2020 року, яке постановлено суддею Євтушенко О.І. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст рішення складено 12 листопада 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ КРИВОРІЗЬКИЙ РЕМОНТНО МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» (далі ТзОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ») і просила стягнути у відшкодування моральної шкоди 200 000 грн. у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що з 19 грудня 2016 року вона працювала на підприємстві відповідача на посаді машиніста крану (кранівником). 13 жовтня 2019 року під час виконання трудових обов`язків з нею трапився нещасний випадок внаслідок падіння з висоти, у зв`язку з чим позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми закритого перелому мечеподібного відростку груднини, закритого компресійного перелому тіла хребця Th5-I ст., закритої травми грудної клітини, закритого перелому 7-го ребра праворуч, закритої травми живота; забою передньої черевної стінки живота. Висновком МСЕК від 04 лютого 2020 року позивачу первинно встановлено 60% втрати працездатності у зв`язку з нещасним випадком та визнано інвалідом ІІІ групи, безстроково. Внаслідок нещасного випадку позивач відчуває фізичні та моральні страждання, оскільки їй зроблена операція по встановленню титанової пластини в грудну клітину, яка знаходиться в ній дотепер. Також моральні страждання спричиняє і те, що, незважаючи на проходження лікування, фізичний стан її здоров`я є невідновним, вона назавжди залишиться інвалідом та не зможе вже жити повноцінним життям. На її переконання, з вини підприємства, яке не забезпечило на її робочому місці безпечні та нешкідливі умови праці, порушено її законні права, що призвело до втрати працездатності, моральних і душевних страждань, які тривають дотепер, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації життя.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТзОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 120 000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб, та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 1 200 грн.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та стягнення на її користь моральної шкоди в розмірі, визначеному в позовній заяві, а саме 200 000 грн., посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, зокрема, не враховано, що позивач внаслідок нещасного випадку на виробництві втратила 60% професійної працездатності, ій встановлена ІІІ група інвалідності, безстроково, у зв`язку з чим змушена постійно лікуватись та проходити чисельні огляди МСЕК.

На думку позивача, судом не повністю враховано, що внаслідок виробничої травми з вини підприємства, яке не забезпечило на її робочому місці безпечні та нешкідливі умови праці, порушено її законні права, що призвело до втрати працездатності, моральних і душевних страждань, які тривають дотепер, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації життя.

В апеляційній скарзі ТзОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ», просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Вважає, що судом не враховано, що нещасний випадок стався з вини позивача, яка порушила вимоги Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників та Інструкції з охорони праці та перебувала під час виконання трудових обов`язків в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того відповідач звертає увагу на те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості та є завищеним.

Відзиви на апеляційні скарги не подані.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 , перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем на посаді машиніста кран, внаслідок нещасного випадку, що стався 13 жовтня 2019 року, отримала тілесні ушкодження.

Відповідно до п. 4 Акту про нещасний випадок, від 31 жовтня 2020 року, нещасний випадок з позивачем стався 13 жовтня 2020 року під час виконання нею трудових обов`язків, де ОСОБА_1 підсковзнулась на мокрому руберойді і впала у відчинений технологічний отвір на даху будівлі ЕГУ №3 та впала з висоти 10,2 м у відкритий технологічний отвір на даху приміщення робочої камери ЕГУ №3, потрапивши в бак ЕГУ, що на 1,2 м був заповнений водою(а.с. 6-20).

Згідно п. 5 Акту, причиною нещасного випадку є падіння з висоти, основною причиною є невиконання вимог Інструкції з охорони праці, порушення п.3.1 Інструкції з охорони праці №195 «Для машиністів крана (кранівників) мостового типу (мостових, козлових)» та супутні алкогольне сп`яніння, порушення п.3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників, п.1.21.1 Інструкції з охорони праці №195 «Для машиністів крана (кранівників) мостового типу (мостових, козлових)»; незадовільний технічний стан, в тому числі, виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, території; порушення п.4.1.1 розділу 4 ДБН В.1.2.-14:2018 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель і споруд»; невиконання посадових обов`язків, порушення п.3.37 посадової інструкції майстра термообрубувальної дільниці сталефасонноливарного цеху ПІ 21-003.(а.с. 16).

Відповідно до п. 8 Акту, особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці є позивач, яка порушила п.п.1.21.1 та 3.1 Інструкції з охорони праці №195 «Для машиністів крана (кранівників) мостового типу (мостових, козлових)», п.3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ», що виразилось в тому, що вона встановила електромостовий кран №12 над будівлею ЕГУ №3 і спустилася на дах в приміщення робочої камери без використання посадочного майданчика, а також під час виконання трудових обов`язків перебувала у стані алкогольного сп`яніння; заступник начальника сталефасоноливарного цеху з виробництва ОСОБА_2 , який як особа, відповідальна за технічний стан будівель і споруд, складських приміщень, гаражів в ТОУ СФЛЦ, не забезпечив дотримання встановленої надійності на всіх етапах життєвого циклу об`єкта, аж до ліквідації об`єкта, чим порушив п.4.1.1 ДБН В.1.2-14:2018 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель і споруд» та майстер термообрубувальної дільниці сталефасоноливарного цеху ОСОБА_3 , який не забезпечив дотримання підлеглим персоналом правил внутрішнього трудового розпорядку, вимог законодавства з охорони праці, чим порушив п.3.37 Посадової інструкції майстра термообрубувальної дільниці сталефасоноливарного цеху ПІ 21-003 (а.с. 18).

Висновком МСЕК від 04 лютого 2020 року позивачу первинно встановлено 60% втрати працездатності у зв`язку з нещасним випадком та визнано інвалідом ІІІ групи, безстроково (а.с. 22-24).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог позивача та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки нещасний випадок з позивачем стався під час виконання нею трудових обов`язків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди та з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманою на виробництві травмою правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як вона переносить фізичний біль, зазнала порушення свого звичайного способу життя і вимушена витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що нещасний випадок стався з вини позивача, яка порушила вимоги Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників та Інструкції з охорони праці та перебувала під час виконання трудових обов`язків в стані алкогольного сп`яніння, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Акту розслідування нещасного випадку від 31 жовтня 2019 року, причиною нещасного випадку є падіння з висоти, основною причиною нещасного випадку є невиконання вимог Інструкції з охорони праці, порушення п.3.1 Інструкції з охорони праці №195 «Для машиністів крана (кранівників) мостового типу (мостових, козлових)» та супутніми причинами є алкогольне сп`яніння, порушення п.3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників, п.1.21.1 Інструкції з охорони праці №195 «Для машиністів крана (кранівників) мостового типу (мостових, козлових)»; незадовільний технічний стан, в тому числі виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, території; порушення п.4.1.1 розділу 4 ДБН В.1.2.-14:2018 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель і споруд»; невиконання посадових обов`язків, порушення п.3.37 посадової інструкції майстра термообрубувальної дільниці сталефасонноливарного цеху ПІ 21-003.(а.с. 16).

Крім того, відповідно до п. 8 Акту, особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці є позивач, яка порушила п.п.1.21.1 та 3.1 Інструкції з охорони праці №195 «Для машиністів крана (кранівників) мостового типу (мостових, козлових)», п.3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ», що виразилось в тому, що вона встановила електромостовий кран №12 над будівлею ЕГУ №3 і спустилася на дах в приміщення робочої камери без використання посадочного майданчика, а також яка під час виконання трудових обов`язків перебувала у стані алкогольного сп`яніння; заступник начальника сталефасоноливарного цеху з виробництва ОСОБА_2 , який як особа, відповідальна за технічний стан будівель і споруд, складських приміщень, гаражів в ТОУ СФЛЦ, не забезпечив дотримання встановленої надійності на всіх етапах життєвого циклу об`єкта, аж до ліквідації об`єкта, чим порушив п.4.1.1 ДБН В.1.2-14:2018 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель і споруд» та майстер термообрубувальної дільниці сталефасоноливарного цеху ОСОБА_3 , який не забезпечив дотримання підлеглим персоналом правил внутрішнього трудового розпорядку, вимог законодавства з охорони праці, чим порушив п.3.37 Посадової інструкції майстра термообрубувальної дільниці сталефасоноливарного цеху ПІ 21-003 (а.с. 18).

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу фізичних, душевних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням всіх обставин справи.

Зокрема, судом враховано ступінь вини позивача в настінні нещасного випадку та вину підприємства, яке не забезпечило безпечних і нешкідливих умов праці. Судом враховано стан здоров`я позивача, відсоток втрати професійної працездатності, ІІІ групу інвалідності, безстроково, у зв`язку з чим позивач змушена постійно лікуватись та проходити чисельні огляди МСЕК, що призвело до втрати працездатності, моральних і душевних страждань, які тривають дотепер, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації життя, конкретні обставини по справі і наслідки,що наступили, вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 120 000 гривень.

Тому, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги позивача та відповідача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом, з вищенаведених підстав.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ КРИВОРІЗЬКИЙ РЕМОНТНО МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 січня 2021 року.

Головуючий:

Судді: