Провадження № 2/643/345/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2021 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Горбунової Я.М., за участю секретаря Ускової Я.А., представника позивача - адвоката Бірючинського Е.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування квартири,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати недійним договір дарування квартири, за яким ОСОБА_1 безоплатно передав у власність батькові ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , який був посвідчений 11.07.2018 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляковим І.С. та зареєстрований в реєстрі за № 152, та просить повернути сторони у первісний стан, який існував до укладання даного договору.

На обґрунтування своїх вимоги позивач зазначив, що він мав намір продати спірну квартиру батькові за пропозицією останнього, але так як вони є близькими родичами, то він погодився на пропозицію батька укласти договір дарування з метою мінімізації оподаткування та визначити занижену вартість квартири у договорі. Після укладання даного договору, фактично батько свої зобов`язання не виконав, гроші позивачу не передав і продовжує ухилятися від сплати за квартиру.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Бірючинський Е.О. позов підтримав та надав пояснення, відповідно до обставин, викладених у позові.

Відповідач, повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до вимог чинного законодавства, в судове засідання не з`явився жодного разу, незважаючи на те, що справа перебуває у провадженні суду з 11.07.2019 р, заперечень на позов та доказів суду не надав, у зв`язку із чим, суд розглянув справу за відсутності відповідача та на підставі доказів, наданих суду позивачем і за згодою позивача ухвалює заочне рішення.

Заяви та клопотання до суду не надходили, процесуальні дії у справі ( забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.

Зі згоди представника позивача, суд постановляє заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

11.07.2018 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляковим І.С. був посвідчений договір дарування квартири, за яким ОСОБА_1 безоплатно передав у власність батькові ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , та зареєстрований в реєстрі за № 152.

14.07.2018 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляковим І.С. був посвідчений договір про внесення змін до договору дарування квартири, яким була виправлена помилка в імені обдарованого, оскільки в преамбулі договору від 11.07.2018 р. помилково зазначено « ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_3 ».

Відповідно до даних договору дарування сторони оцінили дар у сумі 100 000 грн.

Відповідно до даних технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 квартира є трикімнатною, загальною площею 65,6 кв.м., житловою площею 43, 8 кв.м.

Відповідно до довідки про вартість майна, складеної оцінювачем ОСОБА_4 (свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 9706 від 04.03.2013 р.), ринкова вартість трикімнатної квартира загальною площею 65,6 кв.м., житловою площею 43, 8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , становить станом на 17.12.2018 р. 826 000 грн., на дату оцінки курс НБУ становив за 1 дол. США - 27,8371 грн.

В судовому засіданні за клопотанням представника позивача були допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які показали, що позивач хотів переїхати до Києва для працевлаштування, для чого потрібні були кошти, і в зв`язку з чим він мав намір продати квартиру, яка належала йому на праві власності, і батько виявив бажання купити у нього дану квартиру за суму еквівалентну 35 000 дол.США, але обіцяв кошти передати через деякий час, та запропонував задля мінімізації сплати коштів по оформленню договору, укласти договір дарування, на що ОСОБА_1 погодився. В подальшому ОСОБА_2 повернувся за основним місцем свого проживання до м. Алчевська Луганської області, де перебуває і на даний час. Сплачувати кошти за домовленістю в подальшому відповідач не став і почав розповсюджувати чутки за місцем свого проживання, що він не збирається передавати гроші синові, бо і не мав такого наміру. На телефонні дзвінки сина він не відповідав. Свідок ОСОБА_5 поїхала в м. Алчевськ за місцем проживання свого чоловіка ОСОБА_2 , де вона на той час проживала разом з ним, і просила повернути сину кошти, але він вчиняв сварки і відмовився виконувати домовленості. Згодом вона дізналася, що він подав позов про розлучення і на даний час шлюб між ними розірваний. Згодом будь-який зв`язок з ним перервався. В квартирі відповідач не проживає та не проживав, єдиним користувачем квартири був та залишається позивач ОСОБА_1 .

Покази свідків в тій частині, що позивач проживає в спірній квартирі з 2018 року по даний час, підтверджені довідкою, виданою головою правління ЖК «Велетень», наданою позивачем.

Відповідно до приписів ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За змістом ч.1 ст.202, ч.3 ст. 203 ЦК України головним елементом правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків. Отже, основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом у цій справі є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договорів дарування та з`ясування питання про те, чи не укладені ці правочини з метою приховати інші та які саме.

Оцінивши покази свідків, щодо дійсного наміру сторін, приймаючи до уваги їх покази та данні з довідки ЖК «Велетень» про те, що в спірній квартирі проживає лише позивач і не проживає відповідач, приймаючі до уваги той факт, що оцінка квартири як предмету договору дарування значно менша ніж ринкова вартість аналогічного житла на період його укладання, суд вважає, що є підстави вважати, що дійсна спрямованість волі учасників правочину була спрямована на укладання договору купівлі-продажу даної квартири.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним, 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, 4) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Як вбачається із положень ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Положення цієї частини про визначення ціни товару застосовуються, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання.

Зазначені норми закону передбачають, що істотними умовами договору купівлі-продажу є, зокрема, ціна товару, яку сторони повинні узгодити та прописати у договорі купівлі-продажу.

Як було встановлено судом договір дарування фактично був спрямований на відчуження квартири, належної позивачу, при цьому сторони домовилися про всі істотні умови договору, зокрема ціну товару (квартири), але ця домовленість не була оформлена в договорі, притому, що всі істотні умови зазначаються в угоді, яка потребує письмової форми.

Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, недотримання письмової форми правочину, яка встановлена законом за правилами ст. 208 ЦК України, має наслідком його недійсність (нікчемність).

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, то порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Статтею 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини, якщо їх недійсність встановлена законом (статті 219, 220, 224 ЦК України тощо), та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (статті 222, 223, 225 ЦК України тощо).

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Вимоги про встановлення нікчемності оскаржуваного договору позивачем до суду пред`явлено не було, а захист права шляхом визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачено та не є належним способом захисту та таким, що матиме реальне відновлення порушених прав позивача.

Таким чином, договір купівлі-продажу, який сторони фактично мали на увазі, коли укладали договір дарування, внаслідок недотримання його письмової форми через не зазначення в письмовій формі суттєвих умов договору, є недійсними в силу закону (нікчемними). А захист інтересів власника квартири шляхом визнання недійсним такого договору не є належним.

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Таким чином, оскільки реєстрація права власності за відповідачем на спірну квартиру фактично була здійснена за недійсним (нікчемним) договором, то суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про повернення сторін в первісних стан шляхом скасування реєстрації права власності за відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір стягнути з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 264-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири, який був посвідчений 11.07.2018 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляковим І.С. серія та номер: 152, здійснений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за індексним номером: 42004815 від 11.07.2018 р. 14:05:21 приватним нотаріусом Поляковим І.С., Харківський міський нотаріальний округ, Харківська область.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Суддя: Я.М.Горбунова