УХВАЛА

"27" травня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Черниш О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 (місцеперебування: АДРЕСА_1 ), зацікавлені особи ОСОБА_2 (місцеперебування: АДРЕСА_2 ), Київський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (місцезнаходження: м. Харків, вул. Студентська, 5/6) на дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла вказана скарга, в якій заявник просить скасувати усі виконавчі провадження за виданими виконавчими листами по справі №953/23281/19, де помилково вказано, що заявник є боржником, а ОСОБА_2 стягувачем. В обґрунтування вказаних підстав посилається на наступне. Рішенням Київського районного суду м. Харкова у справі №953/23281/19, де заявник є позивачем, та його позов було задоволено та визначено порядок участі у вихованні дитини, а боржником в даному випадку є ОСОБА_2 . Однак, заявникові стало відомо, що існує два виконавчі листи, та два виконавчі провадження за ними, де заявником є одночасно і боржником і стягувачем, що є неправомірним, тому всі виконавчі листи та всі виконавчі провадження, де заявник є боржником у цій справі підлягають скасуванню.

Від зацікавленої особи ОСОБА_2 до суду надійшли заперечення, в яких вона просить відмовити в задоволенні вказаної скарги, посилаючись на те, що в рамках розгляду цивільної справи №953/23281/19 нею було подано зустрічну позовну заяву, де вона була позивачем, а заявник відповідачем, яку було задоволено, та видано відповідний виконавчий лист.

Заявник в судовому засіданні просив свою скаргу задовольнити з підстав визначених у його скарзі.

Зацікавлена особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, повідомлялась у встановленому законом порядку.

Представник Київського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку.

19.03.2021 року до суду надійшла вказана скарга, та розподілена судді Зуб Г.А.

Ухвалою судді від 30.03.2021 року вказану скаргу прийнято до розгляду, та призначено судове засідання.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Судовий контроль за виконанням судових рішень врегульовано положеннями розділу VII ЦПК України.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05.11.2020 року по справі №953/23281/19, яке набуло законної сили, позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 задоволені частково, та визначено порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною; визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю ОСОБА_2 ; та вирішено питання про розподіл судових витрат, а саме: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп., та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1152,60 грн.

На виконання вказаного рішення суду позивачем та відповідачем отримані виконавчі листи, та пред`явлені до примусового виконання до Київського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), за якими відкрито ВП.

Так, з наданих до суду копій виконавчих листів та копій постанов про відкриття виконавчого провадження від 10.02.2021 (ВП №64426996) та від 05.03.2021 року (ВП №64740481) вбачається, що позивачем та відповідачем отримані виконавчі листи щодо встановлення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні із дочкою ОСОБА_3 , де в одному випадку заявник є стягувачем, а в іншому боржником, що і стало підставою звернення до суду з вказаною скаргою.

Cтаттею першою Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в силу частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закон) покладається, в тому числі, й на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною першою ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною другою статті 18 вищевказаного закону передбачено, що виконавець зобов`язаний в тому числі здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Тобто, виконавче впровадження це сукупність дії державного виконавця (при цьому вказані дії повинні бути вичерпними), спрямованих на реальне виконання судового рішення, і проведення всіх дій є обов`язком державного виконавця.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної

виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Зважаючи на вищевикладені обставини, державний виконавець мав передбачене законом право на винесення постанови про відкриття виконавчого провадження на підставі наданих йому виконавчих листів, та питання скасування виконавчих проваджень не відноситься до компетенції суду, а постанову про відкриття виконавчого провадження в резолютивній частині поданої скарги заявник не оспорює, а тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вказаної скарги, що в подальшому не перешкоджає заявника звернутись до суду в порядку ст. 432 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 260, 447-453 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , зацікавлені особи ОСОБА_2 , Київський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на дії державного виконавця відмовити в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 15-дений строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Повний текст ухвали виготовлено 31 травня 2021 року.

Суддя Г.А. ЗУБ