Справа № 591/4416/21
Провадження № 2/591/2324/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2021 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді - Северинової А.С.,

з участю секретаря cудового засідання - Синецької І.О.,

представника позивача - Мірошниченка А.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 591/4416/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Сумська міська рада в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Сумах» Сумської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник Мірошниченко А.В. , звернулась до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що вона є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному домоволодінні, окрім неї, зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_3 . Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 вересня 2009 року шлюб між ними було розірвано.

Зазначає, що фактично після розірвання шлюбу відповідач почав проживати окремо, проте залишився зареєстрованим за вказаною адресою. На даний час місце мешкання відповідача їй невідоме, всі свої особисті речі він забрав після розірвання шлюбу.

Посилаючись на обставини того, що відповідач ОСОБА_3 не проживає в квартирі з 2009 року, і, при цьому, ніяких перешкод в його проживанні нею не чинилося, а також на те, що відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, позивачка просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_2 .

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14 липня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12 серпня 2021 року.

12 серпня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 23 вересня 2021 року у зв`язку з неявкою відповідача.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 23 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 09 листопада 2021 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Мірошниченко А.В. позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши думку представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони у справі з 02 липня 1988 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2009 року розірвано (а.с. 5).

У період шлюбу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 16 листопада 1991 року набуто у власність житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 101-103).

На підставі рішення Зарічної районної в м. Суми ради взамін договору купівлі продажу, посвідченого 16 листопада 1991 року Першою Сумською державною нотаріальною конторою, 04 травня 2001 року позивачці було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 106).

В подальшому, 03 серпня 2012 року ОСОБА_2 було видано дублікат свідоцтва про право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 у зв`язку з втратою оригіналу (а.с. 107).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_2 (а.с. 40-44).

Як вбачається з довідки МЄІРЦ № 348/121899 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 7).

Відповідно до акта від 05 жовтня 2021 року, складеного ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , підпис яких посвідчений головою квартального комітету № 7 Стонченко Л.І., ОСОБА_7 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживає з серпня 2015 року і по теперішній час (а.с. 99).

Як вбачається з актів обслуговуючих організацій, у вказаному житловому будинку з 27 серпня 2015 року припинено газопостачання, а з 05 червня 2018 року припинено водопостачання (а.с. 8, 9).

Статтею 22 КпШС України, в редакції, чинній на момент набуття будинку АДРЕСА_3 у власність, встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не проживає постійно в будинку АДРЕСА_1 з серпня 2015 року.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Статтею 346 ЦК України врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Під час розгляду справи встановлено, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розподіл спільного майна подружжя не було проведено. Відтак, будинок АДРЕСА_1 є спільним сумісним майном, набутим подружжям у шлюбі, отже, відповідач є співвласником квартири.

За таких обставин, коли спірний житловий будинок є спільним майном, набутим подружжям у шлюбі, тому відсутні правові підстави для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування будинком, оскільки відповідач не втратив право власності на вказаний будинок, в силу вимог статей 319, 321 ЦК України.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки положення частини другої статті 405 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини.

Подібних висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 647/1683/15-ц, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають враховуватися іншими судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Отже, зазначені позивачем обставини про те, що відповідач був відсутній в будинку за місцем своєї реєстрації понад 1 рік, не свідчать про відмову ОСОБА_3 від права власності на нерухоме майно та не є підставами для припинення права власності на нього.

Сам факт незвернення ОСОБА_3 до суду із позовом про розподіл майна подружжя не є підставою, з якою закон пов`язує (визначає) припинення права власності на спільну сумісну власність.

На підставі вищевикладеного, суд не знайшов підстав для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в силу вимог статей 319, 321 ЦК України.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 76-82, 141, 258, 259, 264 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Сумська міська рада в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Сумах» Сумської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: Сумська міська рада в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Сумах» Сумської міської ради, місцезнаходження: м. Суми, вул. Горького, буд. 21.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2021 року.

Суддя А.С. Северинова