ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/755/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/2915/20 Категорія: Ігнатенко Т. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 березня 2021 року, ухваленого у складі судді Ігнатенко Т.В., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 06 лютого 2014 року.

Відповідач, підписуючи анкету-заяву, підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає між нею і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua.

Свідченням приєднання до угоди відповідача та дія договору підтверджується фактом користування нею картковим рахунком та використанням кредитних коштів.

Виконання відповідачем договору вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.

Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 500 гривень.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме згідно п. 2.1.1.12.3 шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору.

Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 07 липня 2020 року має заборгованість 171 829,52 гривень, яка складається з наступного:

- 469,04 гривень заборгованість за кредитом;

- 166 599,46 гривень заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 4761,02 гривень заборгованість за пенею.

Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, тому банк на свій розсуд визначив частину суми заборгованості за кредитом яка підлягає до стягнення у розмірі 138 512,89 гривень, яка складається з наступного: 469,04 гривень заборгованість за кредитом; 138 043,85 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом з 06 лютого 2014 по 31 грудня 2019 року.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПриватБанк».

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 06 лютого 2014 року у розмірі 138 512,89 гривень, яка складається з наступного: 469,04 гривень заборгованість за кредитом; 138 043,85 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом з 06 лютого 2014 по 31 грудня 2019 року.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 березня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з наданих позивачем доказів неможливо встановити вид кредитної картки «Універсальна», яку отримала відповідач при укладенні договору з АТ КБ «ПриватБанк» та яку використовувала, при цьому твердження позивача про видачу відповідачу саме кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» жодним доказом не підтверджено.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування позичальником не підписані.

Анкета-заява не містить таких основоположних умов, виходячи з яких суд мав би реальну можливість установити укладення кредитного договору, конкретні його умови, зокрема, встановити, яка процента ставка мала б відповідати правовідносинам сторін. При цьому, розрахунок заборгованості таким доказом не є, оскільки його складено безпосередньо позивачем, при цьому доказів на підтвердження визначених банком показників, матеріали справи не містять.

Порядок нарахування процентів, не узгоджені з позичальником. Банк, заявляючи вимоги про їх стягнення, не надав належних доказів, які б підтверджували, що позичальник був обізнаний про такі умови кредитування.

Суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за процентами з 06 лютого 2014 року по 31 грудня 2019 року у сумі 138 043 гривні 85 копійок, є необґрунтованими, в зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Відповідач не заперечувала той факт, що внаслідок підписання нею вищевказаної анкети заяви від 06 лютого 2014 року, вона отримала кредитну картку № НОМЕР_1 , використовувала її, знімала з неї кошти, а також, що зазначені кошти були повернуті банку.

З наданої банком виписки по рахунку відповідача вбачається, що ОСОБА_1 дійсно користувалася картковим рахунком, зокрема, знімала кошти з рахунку, погашала заборгованість, а сплачені нею кошти спрямовувалися на погашення не лише тіла кредиту, але і процентів за користування ним та штрафних санкцій та комісій.

Відповідно до вказаної виписки за період з 06 лютого 2014 по 31 березня 2020 відповідачем було знято з рахунку 1389 гривень 16 копійок, а сплачено 1735 гривень 98 копійок.

Враховуючи, що АТ КБ «ПриватБанк» не доведено домовленості між ним та позичальником щодо сплати відсотків, штрафних санкцій та комісії, виписка по рахунку підтверджує відсутність у відповідача заборгованості за тілом кредиту на момент звернення позивача до суд з даним позовом.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що відсутність підпису відповідача на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Оскільки відповідач користувалася коштами, погашала заборгованість, отже, приєдналася до Умов та правил надання банкіських послуг, погоджувалася із розміром боргу, в т.ч. із нарахованими відсотками та неустойкою.

Виписка по рахунку є належним та допустимим доказом, який підтверджує факт отримання кредитних коштів відповідачем, видачу кредитної картки, користування кредитними коштами, часткове виконання нею зобов`язань по договору.

Розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржувався, також нею не надавалися докази належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту.

Якщо суд не взяв до уваги Умови та правила надання банківських послуг, то в будь-якому разі повинен був стягнути тоді відсотки за ставкою встановленою законом.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Надані позивачем докази, не підтверджують погодження сторонами умов кредитування, зокрема об`єктивно неможливо встановити вид кредитної картки, яку отримала відповідач при укладенні договору з АТ КБ «ПриватБанк».

Наведені Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування позичальником не підписані.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки, достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідачем 31 липня 2017 року в рахунок погашення тіла кредиту сплачено кошти в сумі 1005 гривень. Надходження цієї суми підтверджується відповідною банківською квитанцією, а також даними довідки позивача про рух коштів по банківській картці, виданій на прізвище ОСОБА_1 .

Безпідставними є вимоги апеляційної скарги стосовно того, що суд в будь-якому разі повинен був стягнути відсотки за ставкою 3% річних, оскільки, суд не має права виходити за межі позовних вимог, зазначених у позовній заяві.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.1 та абз. 1 ч.2 ст. 207 ЦК України в редакції, що діяла на момент укладення договору).

У судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06 лютого 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 10).

У заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Вказана заява не містить будь-яких позначок які б вказували на те, який саме вид карткового рахунку був обраний відповідачем.

До кредитного договору банк додав Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 11) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 12-38), які не містять підписи сторін.

Відповідно до п.2 Статуту Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року №594, АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 44-45).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконувала, позивач вважає що у неї виникла заборгованість перед банком, яка згідно наданого розрахунку (а.с. 6-8) станом на 07 липня 2020 року становить 171 829,52 гривень з яких:

469,04 гривень заборгованість за кредитом;

166 599,46 гривень заборгованість за процентами, в тому числі несплачені проценти на прострочену заборгованість;

4761,02 гривень заборгованість по пені.

Водночас, звертаюсь із позовом банк просив стягнути з відповідача лише частину суми заборгованості за кредитом у розмірі 138 512,89 гривень, яка складається з наступного: 469,04 гривень заборгованість за кредитом; 138 043,85 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом з 06 лютого 2014 року по 31 грудня 2019 року.

Частинами першою, другою статті 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, що діяла на момент укладення договору сторонами) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення розміру процентів за користування кредитними коштами.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить підпису відповідача, тому його також не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили такі умови.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, порядку повернення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зазначає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII, в редакції чинній на час виникнення правовідносин, щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

З огляду на це, виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту у сукупності з іншими доказами.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року по справі № 200/5647/18.

Як вбачається з виписки за договором №б/н ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) станом на 09 липня 2020 року за картковими рахунками відповідача здійснювалися операції щодо зняття кредитних коштів та зарахування (внесення) на них коштів (а.с. 46-49).

Так, згідно виписки по договору, відповідачем було витрачено 943,66 гривень, а сплачено 1735,98 гривень, що свідчить про відсутність заборгованості за тілом кредиту у ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк», що являється підставою для відмови у задоволенні позову, адже домовленості про сплату відсотків за користування коштами, штрафів та пені підписана відповідачем анкета-заява не містила.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року в справі №545/2248/17.

Частинами 1,3 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Звертаючись із позовом банк просив стягнути на свою користь заборгованість за тілом кредиту та відсотки за користування кредитом передбачені договором, тому доводи скаржника про те, що суд безпідставно відмовив у стягненні відсотків за ставкою 3% річних є необґрунтованим.

З огляду на викладене, місцевий суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, однак помилково рахував, що відповідачем було використано 1389,16 гривень кредитних коштів. Разом з тим, вказана рахункова помилка не привела до неправильного вирішення справи, а тому не може бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 27 травня 2021 року.

Судді