Справа 484/4360/20
Провадження № 2/484/254/21
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

18.11.2021 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі: головуючого - судді Літвіненко Т.Я.

секретар судового засідання Шаповалова В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про захист честі, гідності та ділової репутації

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про захист честі, гідності та ділової репутації.

17.11.2021 року до суду надійшло клопотання представника позивача, ОСОБА_7 , в якому останній просив закрити провадження по справі в частині позовних вимог про визнання недостовірною інформації та зобов`язання відповідачів її спростувати. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди просив залишити без розгляду та вирішити питання розподілу судових витрат і повернення судового збору.

Представник відповідачів, ОСОБА_8 , в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій вказав, що при ухваленні рішення покладається на розсуд суду та просив справу розглядати без його участі та участі відповідачів.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що в прохальній частині позовної заяви представник позивача просив:

«1. Визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену відповідачами: 1,2,3,4,5, від 20.04.2020 року під час підписання характеристики від 20.04.2020 року під час надання відзиву на позовну заяву у справі № 484/708/20 та подачі позову у справі 384/318/20, інформацію яка не відповідає дійсності а саме: постійно зникала з дому, проживала за місце проживання своїх співмешканців, ніде не працює, спів мешкає з різними чоловіками, яких знаходить на сайтах знайомств в інтернеті. Чоловіків для відносин вона знаходила не тільки в Україні, а й в Польщі Вірменії та інших країнах, Мати ОСОБА_1 зі своїм сином не мешкала з квітня 2017 року по вересень 2018 року тобто більше року з власним сином мати ОСОБА_1 відносин не підтримувала, участі у вихованні власного сина не приймала, станом здоров`я та навчанням не цікавилась, за час проживання з ОСОБА_9 біля бабусі та батька, мати ОСОБА_10 жодним чином власним сином не цікавилась, матеріальної допомоги ОСОБА_9 не надавала, материнською любов`ю не охоплювала. Разом з ОСОБА_11 займаються вихованням сина та унука, самостійно забезпечують дитину всім необхідним для його нормального фізичного та духовного розвитку.

2. Зобов`язати відповідача 1,2,3,4,5,: спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, шляхом написання та направлення листа до всіх підприємст установ організацій незалежно від форми власності для яких призначалась характеристика з недостовірною інформацією яким спростовується недостовірна інформація викладена в характеристиці від 20.04.2020 року.»

Згідно ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

01.10.2021 року на адресу Служби у справах дітей Вільшанської селищної ради Кіровоградської області (яка приймала участь у справі № 484/708/20, в межах якої було розповсюджено недостовірну інформацію, в якості третьої особи) був направлений лист від 30.09.2021р., за підписом відповідачів, в якому останні просили вважати недостовірною та не приймати до уваги при прийнятті будь яких рішень вищевказану інформацію. (а.с.158)

Тобто, відповідачі, фактично, виконали 1 та 2 позовні вимоги, а тому, в даному випадку, став відсутній предмет спору.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно ч.2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне закрити провадження по справі в частині позовних вимог про визнання недостовірною інформації та зобов`язання відповідачів її спростувати.

Також, з матеріалів справи вбачається, що в прохальній частині позовної заяви представник позивача просив:

«3. Стягнути з Відповідачів 1,2,3,4,5,: солідарно на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 80 000 грн. (вісімдесяти тисяч гривень)»

У клопотанні від 17.11.2021 року представник позивача просив позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди залишити без розгляду.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Згідно ч.2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно

На підставі наведеного, суд вважає за необхідне позовну заяву в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 80 000 грн. залишити без розгляду.

Крім того, представник позивача просив вирішити питання розподілу судових витрат і повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України сдові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною 2 статті 4 ЗУ «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду: позовної заяви про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи, а саме: позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви про відшкодування моральної шкоди - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

З 01 січня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який діяв на момент подачі позовної заяви, складає 2102 грн., а тому позивач мала сплатити 1681,60 грн. в якості судового збору за дві вимоги немайнового характеру та 2102грн. за вимогу про відшкодування моральної шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем, при подачі позовної заяви, було сплачено 1740грн. за дві вимоги немайнового характеру, згідно квитанції № 7 від 27.10.2020р. та 2102грн. за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, згідно квитанції № 57 від 24.12.2020р.

Відповідно до п.5 ч.1, ч.2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях в повному обсязі.

Тобто, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету сплачені судові витрати за дві вимоги немайнового характеру в розмірі 1740грн.

Разом з тим, згідно п. 4 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Отже, сплачена сума судового збору в розмірі 2102грн. за позовну вимогу про стягнення з відповідачів моральної шкодиповерненню не підлягає.

Також, представник позивача у позовній заяві просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку витрати на правову допомогу.Згідно ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до висновку Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеного в ухвалі від 06 квітня 2016 року по справі № 6-32389ск15 при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10 грудня 2009 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на професійну правничу допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Разом з тим, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано лише договір - доручення про надання правової допомоги від 03 вересня 2021 року та ордер серії КР № 134833, без визначення точного розміру витрат на правову допомогу. (а.с. 20-22, 125)

Будь-яких квитанцій, платіжних доручень, прибуткових касових ордерів або інших документів, які б підтверджували сплату позивачем вартості послуг з надання правової допомоги останнім та його представником не надано, а тому суд вважає, що у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 200, 206, 255, 256, 257, 259, 260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про захист честі, гідності та ділової репутації в частині позовних вимог про визнання недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації інформації та зобов`язання відповідачів її спростувати - закрити.

Роз`яснити, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про захист честі, гідності та ділової репутації в частині стягнення з відповідачів, в солідарному порядку, моральної шкоди в розмірі 80 000 грн. залишити без розгляду.

Роз`яснити, що особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Первомайському районі у Миколаївській області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , сплачений судовий збір за дві вимоги немайнового характеру за квитанцією №7 від 27.10.2020р. в сумі 1740 (одна тисяча сімсот сорок) грн. 00 коп.

У задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею (суддями).

Відповідно до п. 14 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

СУДДЯ: Т.Я. Літвіненко