Справа № 188/1265/20
Провадження № 2/188/55/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді : Ніколаєвої І.К.

за участю секретаря

судового засідання : Фесик Ю.В.

з участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому спрощеному судовому засіданні в режимі відеоконференці в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИБАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ « ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 24.06.2010 року .

Позивач вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, тарифами складають між ним та позивачем кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача під заявою.

Посилаючись на статті 526, 527, 530 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України позивач зазначає, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону і припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач зобов`язання належним чином не виконав, тому станом на 08.07.2020 року за ним утворилась заборгованість в розмірі 13 941 гривня 09 копійок, яка складається з наступного:

- 6472 гривні 34 копійки - тіло кредиту;

в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту ;

6472 гривні 34 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

0,00 гривен - заборгованість за нарахованими відсотками;

0,00 гривен - заборгованість за простроченими відсотками;

2261 гривен 80 копійок - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;

5206 гривень 95 копійок - нарахована пеня;

0,00грн. - нараховано комісію;

На підставі ст.1054 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість по кредиту та судові витрати.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2020 року дану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення.

Позивач та його представник копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі отримали.

Відповідач, отримавши копію ухвали про відкриття провадження по справі з додатками надіслав на адресу суду та адресу позивача відзив на позовну заяву з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

Представник відповідача та відповідач у наданому відзиві зазначили, що в задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного : відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими мінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі , якщо вій підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох (або більше сторін), спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Крім того в позовній заяві ОСОБА_1 як позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі крім тіла кредиту ( сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Тобто при укладенні кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначається актами законодавства) та договірні (розмір та підставі стягнення яких визнаються сторонами в самому договорі). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №342/180/17.

Представник позивача надіслав відповідь на відзив де вказав, що посилання відповідача та представника відповідача не відповідає дійсності а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.

Представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, так як на даний час, відповідач по справі належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав.

В судовому засіданні в режимі відео конференції представник відповідача - ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні позову, підтримав свою позицію та обґрунтування повного не визнання позовних вимог зазначених ним у відзиві на позовну заяву.

Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, а саме: відзив на позов та відповідь на відзив, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом, на підставі наданих позивачем доказів, встановлено, що на підтвердження умов кредитування АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви відповідача ОСОБА_1 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості та копію довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, довідку про надання кредитних карток, ВИПИСКУ З ПРИВАТ 24, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки копію паспорту відповідача завірену 27.09.2018 року (а.с.7-64).

Разом з тим, вказані документи не підтверджують, що відповідач взагалі був ознайомлений з умовами кредитування, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» наданий станом 01.01.2013 року тоді як сама анкета - заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приват Банку, як вказано у позовній заяві, підписана сторонами 24.09.2010 року, що дає суду обґрунтовані підстави вважати, що на момент укладення договору відповідач не був обізнаний про умови кредитування, що підтверджується вказаною заявою-анкетою та витягом ( а.с.29 ,30 ).

Отже, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з тарифів та витяг з умов читав та розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку» , а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів, 24.09.2010 року, взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим позивачем АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (27.09.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом ( 17.06.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Сам факт оформлення банківської кредитної картки на ім`я відповідача ще не означає укладення між Банком та держателем картки кредитного договору. Банківська картка є лише інструментом, за допомогою якого можливо укладення такого договору за наявності волі та дій держателя картки, направлених на отримання кредиту.

Вказані документи не можуть підтверджувати факт існування боргу Відповідача перед Позивачем, обґрунтування чого полягає в наступному :

Розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій.

Копія анкети позичальника не може підтверджувати існування боргу оскільки вона є лише пропозицією укласти договір (офертою) в розумінні Цивільного кодексу України і для укладення договору обов`язковим елементом процедури такого укладення є прийняття цієї пропозиції (акцепт), відсутність якого підтверджується матеріалами справи, що свідчить про не існування договору між сторонами.

Додатково потрібно зазначити, що в зазначеній анкеті відсутні будь які умови, які є істотними для кредитного зобов`язання: в анкеті відрізняється сума грошових коштів від тієї, яку зазначає позивач в позові, відсутня умова про надання Позивачем тієї чи іншої суми, відсутня умова про обов`язок повернення тієї чи іншої суми, відсутній строк надання грошових коштів Позивачем та строк повернення цих коштів Відповідачем, відсутні будь які посилання на картку, з якої Відповідач міг отримувати грошові кошти, відсутня умова про отримання цієї картки відповідачем, а надано довідку, згідно якої відповідач начебто отримав кредитні картки від Позивача, але не вдень підписання анкети заяви.

Умови та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування боргу оскільки в цих документах немає жодного посилання на Відповідача, а також вони не підписані Відповідачем, що свідчить про те, що вони на Відповідача не розповсюджуються. Вказаний висновок співпадає з правовою позицією Верховного суду України відображеною в постанові № 6-16цс15 від 11.03.2015р. відповідно до якої «Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.»

Отже, розрахунки заборгованості за договором б/н від 24.09.2010 року не можуть підтверджувати факт існування боргу оскільки в ній не зазначено інформацію про те, по якій саме картці і по якому саме рахунку, ця виписка. Також в матеріалах справи немає жодного доказу, який би підтверджував ту обставину, що Відповідач отримував картки або йому був відкритий рахунок.

03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом АТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки.

Тим самим, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до частини 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст.1055 ЦК передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Крім того, частиною 1 ст. 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Виходячи з цього, суд прийшов до висновку, що позовна заява підготовлено некоректно та має невідповідність з іншими наданими до суду додатками, тому позовну заяву представника позивача, та наданими письмовими доказами,у відповідності до ст.79 ЦПК України, не можливо вважати обґрунтованою а докази достовірними, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За таких підстав суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними і не підлягають задоволенню.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, всі судові витрати покладаються на позивача у відповідності до ст.141 ЦПК України.

Судом встановлено, що Відповідач витратила одну тисячу гривень на правову допомогу, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера за № 28/10/2020 від 28.10.2020 року ( а.с. 80) та договором про надання юридичних послуг від 28.10.2020 року ( а.с.81).

На підставі викладеного та ст.ст. 526, 527, 530, 549, 551, 611, 612, 623, 625, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 13, 76-81, 141, 263-265, 280-284, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк « ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк « ПРИВАТБАНК» витрати на правову допомогу в сумі одна тисяча гривень на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інпп НОМЕР_1 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Судові витрати по справі покласти на позивача - Акціонерне товариство Комерційний банк « ПРИВАТБАНК» .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпропетровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя І. К. Ніколаєва