ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1854/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/10809/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 07 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

В квітні 2021 року ОСОБА_1 подав до Хмельницького апеляційного суду позовну заяву в якій просив суд зняти арешт, накладений на усе його майно на підставі постанови державного виконавця Другого міського відділу ДВС Хмельнийького міськрайонного управління юстиції Остапчука О.Ю. про відкриття виконавчого провадження № 34867717 від 17 жовтня 2012 року.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 вказував, що 14 березня 2007 року та 27 вересня 2007 року між АБ «Факторіал-Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитні договора № 073-г/00-07ф, № 007-г/53-07ф відповідно.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 27 вересня 2007 року № 007-г/53-07ф між АБ «Факторіал-Банк» та ним, ОСОБА_1 , було укладено договір поруки.

За умовами договору поруки взяв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання боргових зобов`язань ОСОБА_2 перед банком за кредитним договором № 007-г/53-07ф в повному обсязі таких зобов`язань. Надалі, через неналежне виконання зобов`язань за кредитними договорами, ПАТ «СЕБ Банк» (який був правонаступником АК «Факторіал-Банк») звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 20 квітня 2012 року у цивільній справі № 2/2218/811/12 вказаний позов було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «СЕБ Банк» 57 405,75 грн. заборгованості за кредитним договором від 14 березня 2007 року. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в солідарному порядку, на користь ПАТ «СЕБ банк» 209 223,13 гривень заборгованості за кредитним договором від 27 вересня 2007 року.

В подальшому внаслідок відступлення права вимоги за кредитним договором № 073-г/00-07ф від 14 березня 2007 року та кредитним договором 007- г/53-07ф від 27 вересня 2007 року ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» звернулось до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 березня 2021 року задоволено заяву ТОВ «Фінансова компанія «Інновація», замінено сторону виконавчого провадження стосовно виконавчого листа: ¦№ 2-2218/4075/11 від 28 вересня 2012 року виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «СЕБ Банк» коштів за кредитним договором від 14 травня 2021 року у розмірі 49 746,82 гривень на стягувача ТОВ«Фінансова компанія «Інновація».

Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» реалізовано своє право на стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, яке попередньо набуте шляхом отримання прав вимоги за кредитними договорами № 073-г/00-07ф від 14 березня 2007 року та № 007-г/53-07ф від 27 вересня 2007 року.

Однак в подальшому ОСОБА_5 встановив, що на примусовому виконанні у Другому МВ ДАС Хмельницького міськрайонного управління юстиції знаходиться виконавче провадження № 34867717, яке було відкрито відносно боржника ОСОБА_2

17 жовтня 2012 року державним виконавцем Другого міського відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції Остапчуком О.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 34867717.

23 жовтня 2012 року на підставі вказаної вище постанови реєстратором Хмельницької філії державного підприємства «Інформаційні системи» Міністерства юстиції України в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано обтяження на все нерухоме майно ОСОБА_1 за № 13150721.

Разом з тим, на момент звернення до суду із даною позовною заявою, стягувачем у виконавчому провадженні № 34867717, яке є завершеним, відносно ОСОБА_1 , є ПАТ «СЕБ Банк».

Відтак, оскільки порука є похідним зобов`язанням від основного зобов`язання й новим кредитором (ТОВ «Фінансова компанія «Інновація») відносно основного боржника - ОСОБА_2 не сформовано вимоги до його поручителя ( ОСОБА_1 ), тому, правові підстави й доцільність існування арешту, накладеного на майно позивача в рамках виконавчого провадження № 34867717, яке є завершеним, - відсутні. Тому, посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просив задоволити його позов про скасування арешту.

07 жовтня 2021 року Хмельницький міськрайонний суд, розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 прийшов до висновку про закриття провадження по справі. Постановляючи таку ухвалу, суд виходив з того, що ОСОБА_1 є відповідачем по рішенню Хмельницького міськрайонного суду від 20.04.2012 року, справа №2/2218/811/12 про стягнення заборгованості, за яким з нього стягнуто 209223,13 грн. заборгованості за кредитним договором від 27.09.2007 року в солідарному порядку на користь ПАТ «СЕБ Банк». Рішення суду не виконано, а спір не пов`язаний з майном, на яке накладено арешт. Крім того, арешт накладено на майно ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому він не може виступати позивачем у даній справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

ОСОБА_1 не погодився із такою ухвалою, подав апеляційну скаргу, де посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апелянт вважає помилковим висновок суду про те, що він, як боржник, не мав права на подання позову про скасування арешту, такий висновку суду суперечить положенням ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження». Також невірним вважає вказівку суду на те, що він мав би звернутися до суду із скаргою на бездіяльність, дії, рішення державного виконавця, оскільки в діях державного виконавця не встановлено невідповідності чинному законодавству.

Крім того, вказує, що судом не враховано, що предметом позову є порушення його права власності, у зв`язку із обмеженням у користуванні своїм майном, а також відсутність доцільності й необхідності існування арешту на майно.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 20 квітня 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «СЕБ Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 209223,13 грн.

На виконання даного судового рішення судом було видано виконавчі листи, які було звернуто до примусового виконання, та державним виконавцем Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому 17 жовтня 2012 року було відкрито виконавче провадження № 34867717 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ПАТ «СЕБ Банк».

В зв`язку з цим 23 жовтня 2012 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 34867717 від 17.10.2012 року в Єдиному державному реєстрі заборони відчужень об`єктів нерухомого майна було зареєстровано обтяження на майно боржника ОСОБА_1 у вигляді арешту нерухомого майна.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 02 березня 2021 року замінено сторону виконавчого провадження стосовно виконавчих листів: виконавчий лист №2-2218/4075/11 від 28.09.2012 року Хмельницького міськрайоннного суду Хмельницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «СЕБ Банк» коштів за кредитним договором від 14.03.2007 року у розмірі 49746 грн.82 коп. та виконавчого провадження стосовно виконавчих листів: виконавчий лист №2-2218/4075/11 від 28.09.2012 року Хмельницького міськрайоннного суду Хмельницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «СЕБ Банк» коштів за кредитним договором від 29.09.2007 року у розмірі 186226 грн.48 коп. на стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Інновація».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Встановивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, слід дійти висновку, що в такому випадку боржник не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

При цьому відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що арешт накладено на майно ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому він не може виступати позивачем у даній справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, а отже, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18, у постановах Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20, від 29 липня 2020 року в справі № 161/3171/19 від 20 січня 2021 року в справі № 157/298/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20

Крім того колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити, що заявник не позбавлений права звернутися до державного виконавця з відповідною заявою про скасування арешт на майно чи до суду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги, що у діях державного виконавця відсутні ознаки невідповідності закону, що виключає можливість звернення ОСОБА_1 до суду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України слід відхилити.

Як зазначено вище, ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до державного виконавця з відповідною заявою про скасування арешту на майно чи до суду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України з вимогою скасувати арешт, оскільки правомірність дій державного виконавця при накладення арешту на майно не виключає можливості скасування даного арешту самим державним виконавцем чи на підставі судового рішення за відповідною скаргою сторони виконавчого провадження в разі коли відпала необхідність в такому забезпечення виконання рішення суду.

Також апеляційний суд не бере до уваги твердження апелянта, що в даному випадку між сторонами виник спір про право власності в частині його порушення.

Право власності позивача на нерухоме майно, яке йому належить на праві власності ніким, в тому числі і відповідачем, не оспорюється, спір про належність майна іншій особі відсутній.

Тобто, на даний час позивачу лише обмежено його право розпорядження нерухомим майно на стадії виконання судового рішення, а тому належним способом захисту даного права є саме звернення до суду в порядку передбаченому розділом VII ЦПК України, а не з позовною заявою.

Не спростовують висновків суду й інші доводи апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 384, 389 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 07 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 листопада 2021 року.

Судді А.М.Костенко

Л.М. Грох

Т.В. Спірідонова