ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5974/21 Справа № 208/5588/20 Суддя у 1-й інстанції - Бистрова Л.О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» до ОСОБА_1 , малолітньої ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Кам`янської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи»

на заочне рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

19 вересня 2020 року ТОВ Кредитні Ініціативи звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , малолітньої ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Кам`янської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивачем вказано, що 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» був укладений договір факторингу, відповідно до якого права вимоги були відступлені ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

В свою чергу, згідно договору факторингу від 28.11.2012 року, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» продав кредитний договір № 0310/0907/71-240 від 19.09.2007 року ТОВ «Кредитні Ініціативи».

19.09.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0310/0907/71-240, згідно якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 21700,00 доларів США на строк з 19.09.2007 року по 18.09.2032 року, зі сплатою 12,5 % річних за весь строк фактичного користування кредитом, з метою придбання 2-х кімнатної квартири, загальною площею 47,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 0310/0907/71-240-Z-1 від 19.09.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кир`як С.А., зареєстрований за №1722. Предметом іпотеки було визначено нерухоме майно, а саме: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний предмет іпотеки належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Відповідач ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Однак, взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого станом на 27.07.2020 року утворилась заборгованість: за кредитом 20760,04 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 576213,59 грн.; по відсотках 30595,57 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 849207,58 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 104967,74 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 2913474,09 грн. Вказана заборгованість відповідачем не сплачена, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом (а.с.2-5).

Заочним рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні Ініціативи» до ОСОБА_1 , малолітньої ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Кам`янської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення відмовлено (а.с.58-59).

Не погодившись із рішенням суду, ТОВ «Кредитні Ініціативи», звернулися з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі (а.с.94-98).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом 1 інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладений договір факторингу, відповідно до якого права вимоги були відступлені ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

В свою чергу, згідно договору факторингу від 28.11.2012 року, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» продав кредитний договір № 0310/0907/71-240 від 19.09.2007 року ТОВ «Кредитні Ініціативи».

19.09.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0310/0907/71-240, згідно якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 21700,00 доларів США на строк з 19.09.2007 року по 18.09.2032 року, зі сплатою 12,5 % річних за весь строк фактичного користування кредитом, з метою придбання 2-х кімнатної квартири, загальною площею 47,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 0310/0907/71-240-Z-1 від 19.09.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кир`як С.А., зареєстрований за №1722. Предметом іпотеки було визначено нерухоме майно, а саме: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний предмет іпотеки належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Відповідач ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Однак, взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого станом на 27.07.2020 року утворилась заборгованість: за кредитом 20760,04 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 576213,59 грн.; по відсотках 30595,57 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 849207,58 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 104967,74 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 2913474,09 грн.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №2/5884 від 25.05.2020 року про реєстрацію та склад сім`ї (а.с.14).

Пунктом 11 іпотечного договору від 19.09.2007 року укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 передбачено, що банк набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання ОСОБА_1 зобов`язання по поверненню кредиту, процентів та інших виплат пов`язаних з кредитним договором. При настанні зазначених випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та зобов`язань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору. Сторони за взаємною згодою встановили, що визначений у договорі тридцятиденний строк починає підліковуватись з дати, що зазначена на квитанції, яка надається іпотекодержателю відділенням зв`язку при відправленні іпотекодавцю листа з вимогою про усунення порушення основного зобов`язання з повідомленням про вручення, або дата, зазначена на такому листі, що отриманий іпотекодавцем особисто у іпотекодержателя.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу ОСОБА_1 було надіслано повідомлення про усунення порушень, вимога про добровільне виселення № 1150 від 27.07.2020 року (а.с.18), однак матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факту, що відповідач отримав вказане повідомлення банку.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Частиною першою статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Стаття 391 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) наділяє власника правом вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частин першої, другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту (позики), повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (стаття 40 Закону України «Про іпотеку»).

Вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в разі звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем статті 40 Закону України «Про іпотеку».

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються із житлового будинку (житлового приміщення) предмета іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту (позики), забезпеченого іпотекою цього житла.

Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18).

Так, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов Кредитного договору: несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, на адресу відповідачів була направлена вимога про усунення порушення основного зобов`язання (а.с. 18). Вказана Вимога залишена відповідачами без задоволення.

Так як, відповідачем неналежно виконуються умови Кредитного договору і відповідно виникла заборгованість за ним в розмірі 51355,61 доларів США, то є всі підстави звернути стягнення предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 19 вересня 2007 року, в рахунок погашення вказаної заборгованості за Договором кредиту № 0310/0907/71-240 від 19 вересня.2007 року.

Згідно довідки ТОВ ЄРЦ КП №2/5884 від 25.05.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).

Аналізуючи норми чинного законодавства можна дійти висновку, що наявність зареєстрованих неповнолітніх осіб не перешкоджає зверненню стягнення на нерухоме іпотечне майно боржника.

При цьому, суд також звертає увагу на наступне. Звертаючись до суду з позовом, позивач просив встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки із прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, за ціною не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна.

Частиною 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Згідно ч.1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Отже, суд визначає спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу предмета іпотеки із прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за ціною не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом саме на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Таким чином, враховуючи зазначені вище норми Закону та обставини справи, суд приходить до висновку, що через невиконання іпотекодавцем основного зобов`язання за кредитним договором, позивач вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з чим дана позовна вимога підлягає до задоволення.

Позивачем також заявлено вимоги про виселення відповідачів із вказаної квартири.

Як вбачається із кредитного договору та договору іпотеки, встановлено, що квартиру АДРЕСА_2 було придбано за кредитні кошти отримані іпотекодавцем в іноземній валюті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зроблено висновок, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар.

Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування у судовому рішенні фактичних підстав застосування приписів законодавства, навіть якщо формальні вимоги були дотримані, може серед інших чинників братися до уваги при вирішенні питання про те, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується. Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення відносно такої особи статті 8 Конвенції.

Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, можна зазначити, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

З матеріалів справи вбачається, що умовами іпотечного договору, укладеного 19.09.2007 року між банком та ОСОБА_1 , предметом якого є надання в іпотеку квартири під АДРЕСА_2 , передбачено, що іпотекою за ним забезпечується виконання зобов`язань іпотекодавця за укладеним між ОСОБА_1 та АКБ ТАС-Комерцбанк кредитного договору № 0310/0907/71-240 від 19 вересня 2007 року, при цьому предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 19.09.2007 року.

Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору 19.09.2007 року №0310/0907/71-240, Кредит надається Банком у готівковій формі в плату за договором купівлі-продажу, зазначеним у п. 1.4 цього Договору.

Відповідно до п. 1.4 договору, кредитні кошти призначені для здійснення Позичальником розрахунків по Договору купівлі-продажу між позичальником та ОСОБА_3 з метою придбання: 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_2

Отже, зазначене підтверджує той факт, що спірна квартира була придбана за рахунок кредитних коштів і забезпечена іпотекою цього житла.

Суд першої інстанції цього не врахував, не звернув уваги, що предмет іпотеки було придбано позичальником у день укладення договору кредиту та іпотечного договору, а кредитні кошти були надані позичальнику на придбання квартири тією самої площі, що і предмет іпотеки.

Оскільки спірне домоволодіння було придбане за рахунок кредитних коштів та передано в іпотеку позивачу, суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення відповідачів, без надання іншого постійного жилого приміщення.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Відповідно ч.1ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково, або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи розмір судового збору сплаченого позивачем за пред`явлення позову 23400,66 грн.(а.с.6,7) та розмір сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги 35100,99 грн.(а.с.99), керуючись положеннями ст.141 ЦПК України та враховуючи задоволення позову, на користь позивача з ОСОБА_1 слід стягнути 58501,65 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» - задовольнити.

Заочне рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року - скасувати.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» до ОСОБА_1 , малолітньої ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Кам`янської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: двокімнатну квартиру, загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 25, 8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0310/0907/71-240 від 19.09.2007 року, в сумі 51355, 61 Доларів США, а саме: за кредитом 20760,04 Доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 576213, 59 грн, по відсотках 30595,57 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 849207, 58 грн., на користь товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи, , р/р НОМЕР_1 , місцезнаходження: 04566, м. Київ,вулиця Вікентія Хвойки, буд. 21, шляхом проведення прилюдних торгів, згідно Закону України Про виконавче провадження, за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною незалежним експертом на стадії оцінки майна , під час проведення виконавчих дій.

Виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з двокімнатної квартири, загальною площею 47,1 кв.м. житловою площею 25, 8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого постійного жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 , 58501,65 грн. на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: