Житомирський апеляційний суд
Справа №282/1060/20 Головуючий у 1-й інст. Носач В. М.
Категорія 53 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

за клопотанням ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про скасування заходів забезпечення позову в порядку ст.158 ЦПК України

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Самуляка Михайла Юрійовича

на ухвалу Любарського районного суду Житомирської області від 09 жовтня 2020 року, яка постановлена під головуванням судді Носача В.М. у смт Любарі,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року адвокат Самуляк Михайло Юрійович від заявниці ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням, у якому просив скасувати заходи забезпечення позову, які накладені ухвалою Любарського районного суду Житомирської області від 16 вересня 2002 року в справі №2-1/03, а саме: зняти арешт із квартири АДРЕСА_1 . Клопотання представник ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що отримавши 25 серпня 2020 року інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №221453100, заявник дізналася про те, що її квартира знаходиться в арешті, який накладений на підставі ухвали Любарського районного суду Житомирської області від 16 вересня 2002 року. Так, цією ухвалою суд першої інстанції наклав арешт на рухоме і нерухоме майно ОСОБА_4 мешканця АДРЕСА_2 та заборонив відчужувати дане майно до вирішення справи по суті за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок вчинення відповідачем дорожньо-транспортної пригоди. До вищевказаної квартири ОСОБА_4 відношення не мав, оскільки станом на 2002 рік відповідно до свідоцтва про право власності від 25 листопада 1999 року власниками даної квартири на праві спільної сумісної власності були ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Ухвалою Любарського районного суду Житомирської області від 09 жовтня 2020 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Самуляк Михайло Юрійович, про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

На ухвалу про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову представник ОСОБА_1 - адвокат Самуляк М.Ю. в інтересах останньої подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, просить ухвалу скасувати та фактично ухвалити нове судове рішення, яким скасувати заходи забезпечення позову, що накладені на підставі ухвали Любарського районного суду Житомирської області від 16 вересня 2002 року в справі №2-1/03, а саме: зняти арешт із квартири АДРЕСА_1 . Доводи апеляційної скарги ґрунтує на помилковості посилання судом першої інстанції на положення п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту» та Закону України «Про виконавче провадження». Так, арешт не був накладений державним або приватним виконавцем в порядку Закону України «Про виконавче провадження», а тому застосування цього Закону в правовідносинах безпідставне. Якщо пред`явити позов про визнання права власності, то знімати його не буде кому. Така ситуація ставить ні в чому не винного скаржника, на майно якого накладений арешт помилково, у «ситуацію замкнутого кола». Застосування до правовідносин роз`яснень, зазначених у вищевказаній постанові спеціалізованого суду, є нерелевантним через давність у часі помилково накладеного арешту. Крім того, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи, оскільки зрозуміло, що арешт на майно ОСОБА_1 накладено помилково. Вважає, що відмовою у скасуванні заходів забезпечення позову суд першої інстанції допустив «надмірний формалізм», чим порушив права ОСОБА_1 як власника майна.

Електронною поштою до Житомирського апеляційного суду 22 січня 2021 року надійшла заява адвоката Самуляка М.Ю., у якій він просить надіслати апеляційну скаргу, а відтак і ухвалу про відкриття апеляційного провадження, сторонам у цивільній справі за наступними адресами: ОСОБА_3 : АДРЕСА_3 , а ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.68).

Супровідним листом від 26 січня 2021 року направлено учасникам справи копії: ухвали Житомирського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року про відкриття апеляційного провадження та апеляційної скарги (а.с.70). В ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 04 листопада 2020 року Житомирський апеляційний суд встановлював строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу, що складав п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Кореспонденція, яка надіслана ОСОБА_4 за адресою, яка вказана представником скаржника, повернута апеляційному суду поштою із грифом «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.74-76). Кореспонденція, направлена ОСОБА_3 на адресу, яка вказана представником ОСОБА_1 адвокатом Самуляком М.Ю., також повернута апеляційному суду поштою із грифом про те, що «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.78-80). Отже, судом апеляційної інстанції вжито заходів, спрямованих на вручення сторонам цивільної справи (позивачу та відповідачу) апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову та ухвали про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Самуляка М.Ю.

Від учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не находило.

Представник ОСОБА_1 адвокат Самуляк М.Ю. прийняв участь у судовому засіданні дистанційно у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon». Наполіг на розгляді справи, пославшись на приписи закону про додержання розумних строків розгляду.

Оскільки кореспонденція повернулася, то учасники справи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання (перебування) чи місце роботи яких суду невідоме, викликалися секретарем судового засідання ОСОБА_8 до апеляційного суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (докази приєднані до матеріалів справи). Відповідно до положень чинної на час проведення судового засідання частини одинадцятої ст.128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Згідно з частиною другою ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволена з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції, посилаючись на положення абзацу четвертого пункту дев`ятого постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» та ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» виходив із того, що заявниця не була стороною у справі чи третьою особою, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, а тому дійшов висновку, що клопотання подано неналежною особою. Питання про зняття арешту з квартири може бути вирішено шляхом звернення заявниці до суду з позовом про визнання права власності та це майно і про зняття з нього арешту.

Апеляційний суд не може повність погодитися із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступних обставин.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ухвалою судді Любарського районного суду Житомирської області Слісарчук Я.А. від 16 вересня 2002 року накладено арешт на рухоме і нерухоме майно ОСОБА_4 мешканця АДРЕСА_2 та заборонено відчужувати дане майно до вирішення справи по суті (а.с.7). В ухвалі про забезпечення позову одночасно зазначено про те, що її копію надіслати для виконання начальнику бюро технічної інвентаризації, начальнику МРЕВ УДАІ УМВС в Тернопільській області, начальнику ДВС Тернопільського міського управління юстиції та зацікавленим особам.

Рішенням Любарського місцевого суду Житомирської області від 27 червня 2003 року позов ОСОБА_9 до ОСОБА_4 про відшкодування завданої шкоди внаслідок ДТП задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 10 546,15 грн. матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля, 185,76 грн. вартості проведеної експертизи, 1 000 грн. за надання йому правової допомоги, 51 грн. мита та 1 500 грн. моральної шкоди, а всього 13 282,91 грн. У зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення 7 000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, відмовлено за недоведеністю заявлених вимог. Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 83,50 грн. мита та на користь НДЕКЦ при УМВС України в Житомирській області 250 грн. за проведення судово-автотехнічної експертизи (а.с.5-6). Ухвалою судді Апеляційного суду Вінницької області від 24 травня 2007 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 27 червня 2003 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 22 липня 2004 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди відмовлено (а.с.8).

За відомостями із інформаційної довідки №221453100, отриманої 25 серпня 2020 року із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається, що квартира АДРЕСА_1 , обтяжена. Тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 5466778; зареєстровано: 10 серпня 2007 року за №5466778 реєстратором: перша Тернопільська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: ухвала від 16 вересня 2002 року Любарський районний суд; власник: ОСОБА_4 ; заявник: перша Тернопільська державна нотаріальна контора, архівний запис з Феміди за № від 17 вересня 2002 року (а.с.9-10).

Разом із тим, із ксерокопії свідоцтва про право власності на житло від 25 листопада 1999 року, яке видане Міським бюро технічної інвентаризації згідно з розпорядженням (наказом) керівника органу приватизації - начальника Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації від 15 листопада 1999 року №30797, вбачається, що органом приватизації посвідчено, що квартира АДРЕСА_1 , дійсно належить за правом приватної спільної власності: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.11). У матеріалах справи відсутні докази того, що свідоцтво про право власності на житло та розпорядження (наказ), на підставі якого воно видано, визнані у судовому засіданні недійсними. Разом із тим, на звороті свідоцтва про приватизацію житла містять записи начальника Тернопільського міського БТІ та директора ТзОВ «Міське БТІ» ОСОБА_10 про те, що спірна квартира зареєстрована у Міському БТІ у реєстрову книгу за №31037 та 1/4 частина квартири, яка належала померлому ОСОБА_5 , зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1 за ОСОБА_7 згідно з рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 березня 2007 року справа №2-1569/07 (зворот свідоцтва).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, які отримані 25 серпня 2020 року за номером інформаційної довідки 221453100, трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової приватної власності наступним особам: ОСОБА_1 - 1/4 частка (рішення про державну реєстрацію прийнято 17 травня 2007 року); ОСОБА_6 1/4 частка (рішення про державну реєстрацію прийнято 17 травня 2007 року); ОСОБА_7 1/2 частка (рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 березня 2007 року та свідоцтво про право власності від 25 листопада 1999 року) (рішення про державну реєстрацію прийнято 17 травня 2007 року) (а.с.9-10).

Отже, матеріалами справи не доводиться, що квартира АДРЕСА_1 , або частина у цій квартирі належала або належить ОСОБА_4 .

Проте, забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У даному випадку рішенням суду стягнуто на користь ОСОБА_3 із ОСОБА_4 певних сум, а забезпечено виконання даного рішення суду помилково за рахунок нерухомого майна, яке ніколи не належало та не належить відповідачу ОСОБА_4 , чим порушено право власності заявниці ОСОБА_1 , яка є власником 1/4 частки у квартирі, та яка не має зобов`язань ні перед ОСОБА_3 , ні перед ОСОБА_4 , тобто сторонами у цій цивільній справі.

Окрім того, забезпечення позову було здійснено шляхом, начебто, накладення арешту на майно ОСОБА_4 та забороною відчужувати майно до вирішення справи по суті. Справа по суті вирішена, а позов продовжується незаконно забезпечуватися шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке боржнику не належало та не належить, а частково належить заявниці ОСОБА_1 , яка не має відношення до даної справи, але всупереч положень чинного законодавства ухвалою суду їй чиняться перешкоди у розпорядженні нею 1/4 частиною квартири, оскільки майно у цій частини також обтяжено та заборонено його відчуження, хоча право власності є непорушним.

Відповідно до змісту частини першої ст.158 ЦПК України наразі суд може скасувати заходи забезпечення позову не лише за вмотивованим клопотанням учасника справи, а й за власною ініціативою. Отже, суд, дійшовши висновків про те, що арешт на спірну квартиру накладено помилково, не позбавлений права його скасувати, а також заборону відчужувати квартиру в 1/4 частині, яка належить заявниці.

Також чинним процесуальним законодавством передбачено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили. З часу набранням рішенням законної сили сплинуло більше ніж 90 днів, але права заявниці продовжують порушуватися. Доказів того, що у даному випадку арешт накладений в порядку Закону України «Про виконавче провадження» матеріали справи не містять, а тому доводи апеляційної скарги відносно безпідставного застосування до спірних правовідносин роз`яснень, які надані у абзаці четвертому пункту дев`ятого постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» та ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» є слушними, приймаючи до уваги й процесуальну економію.

Якщо завдання цивільного судочинства можуть бути виконані коротшим та менш затратним шляхом, то саме цей шлях має бути застосований судом без вдавання до «надмірного формалізму», тим більше, що саме такий спосіб захисту порушеного права обрано заявником, виходячи із засади диспозитивності.

Інші співвласники квартири не уповноважували заявницю на представлена їх інтересів, а тому арешт підлягає зняттю з 1/4 частини спірної квартири, тобто у межах частки, яка на праві власності належить ОСОБА_1 .

Отже, апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції та ухвалює нове судове рішення, яким скасовує заходи забезпечення позову, які накладені на підставі ухвали Любарського районного суду Житомирської області від 16 вересня 2002 року, а саме: знімає арешт з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності у цій частині, що відповідає положенням ст.376 ЦПК України, оскільки має місце невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Самуляка Михайла Юрійовича задовольнити частково.

Ухвалу Любарського районного суду Житомирської області від 09 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Скасувати заходи забезпечення позову, які накладені на підставі ухвали Любарського районного суду Житомирської області від 16 вересня 2002 року, а саме: зняти арешт з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: