Справа № 456/1476/14-ц
Провадження № 6/456/100/2021
УХВАЛА

іменем України

08 листопада 2021 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Яніва Н. М.

за участю секретаря Сунак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гунько Ростислава Володимировича про тимчасове обмеження ОСОБА_1 в праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,-

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Стрийського міськрайонного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гунько Р.В. звернувся до суду із поданням, у якому просить обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Подання мотивує тим, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження №64337926 з виконання виконавчого листа № 456/1476/14-ц від 30.07.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 9377,66 доларів США та 10112 грн..

Боржник, добровільно рішення суду не виконує, на виклик до виконавця не з`являється, про причини неявки не повідомляє, будь яких дій спрямованих на виконання рішення суду не здійснено, що суперечить вимогам ЗУ "Про виконавче провадження". Вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржнику на праві власності належить квартира, а саме 1/3 частки, що по АДРЕСА_1 , а також транспортний засіб марки «Kia Ceed» 2008 року. Враховуючи викладене, вбачається, що боржник ухиляється та не вживає заходів щодо виконання рішення суду.

Наявність у ОСОБА_1 невиконаних зобов`язань, покладених на нього вищезгаданими виконавчими документома, є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України. У зв`язку з тим, що боржник на виклики не являвся, рішення суду не виконує та ігнорує, що в свою чергу порушує права та інтереси стягувача, а тому просить подання задоволити.

Державний виконавець Гунько Р.В. у судове засідання не з`явився, хоча неодноразово належним чином, відповідно до положень ЦПК України повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив.

Вивчивши матеріали подання, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що подання до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно до вимог ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Так, судом встановлено, що у державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гунько Р.В. на виконанні перебуває виконавче провадження №64337926 з виконання виконавчого листа № 456/1476/14-ц від 30.07.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 9377,66 доларів США та 10112 грн..

Згідно заяви АТ «Перший український міжнародний банк» про примусове виконання рішення від 20.01.2021р., вбачається що такі просять розпочати примусове виконання рішення на підставі виконавчого документу, винести постанову про арешт майна та про розшук майна боржника, здійснити реєстрацію обтяжень майна боржника.

Також, відповідно до листа щодо відмітки державного виконавця про виконання рішення (вироку) або про повернення виконавчого листа стягувачу із зазначенням причин повернення вказано повний перелік дій здійснених щодо виконання виконавчого листа №456/1476/14-ц.

Як на підставу обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, державний виконавець у поданні вказує наявність у нього невиконаних зобов`язань, покладених на нього виконавчим документом.

Вивчивши матеріали подання, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що подання до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1). Виконавець зобов`язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п. 19 ч. 2).

Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Також суд звертає увагу, що у відповідності до п. 14 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний(приватний) виконавець у межах своїх повноважень викликає фізичних

осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу. Однак з такими поданням державний виконавець у суд не звертався оскільки докази такого звернення у матеріалах справи відсутні.

Окрім цього державним виконавцем встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира, а саме 1/3 частки, що по АДРЕСА_1 , а також транспортний засіб марки «Kia Ceed» 2008 року, однак суду не представлено докази того, що на вищевказане майно належне божнику накладено арешт. У разі реалізації такого майна за його рахунок можуть бути частково або повністю погашені боргові зобов`язання боржника перед стягувачем. Також не підтверджено матеріалами справи те, про перебування боржника на території України буде сприяти належному виконанню боргових зобов`язань, а його відсутність буде перешкодою для їх своєчасного і належного виконання.

Разом з тим, незважаючи на долучені до матеріалів справи заяви про примусове виконання рішення суду від 20.01.2021р., реєстр відміток про виконання рішення (вироку) або про повернення виконавчого листа стягувану із зазначенням причин повернення, а також вказане у поданні виконавче провадженн№64337926, проте копія такого не долучена до матеріалів справи, доказів надсилання (та вручення) таких документів боржнику суду не надано.

А тому, підстав вважати, що боржнику було відомо про необхідність з`явитися до державного виконавця та надати пояснення в суду немає.

Окрім того, виходячи з анлізу ст. 441 ЦПК України, при розгляді заяви про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно до ст.32 Закону України«Про виконавче провадження» тощо.

Згідно ст.12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 441 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов`язаний довести суду, з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження, необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Тобто, сама по собі наявність невиконання зобов`язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку

країну, включно зі своєю власною». При чому згідно з ч. 3 вказаної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Відтак, матеріалами справи не доведено можливість виїзду боржника за межі України з метою саме ухилення від виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить переконання, що державний виконавець, не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про ухилення боржника від виконання покладених на нього судом зобов`язань, а тому в задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», ст. 77 ЗУ «Про виконавче провадження», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гунько Ростислава Володимировича - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя Н. М. Янів