Дата документу 23.11.2021 Справа № 2-2677/10
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 2-2677/10

Провадження № 22-ц/807/3882/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2021 року в складі судді Піха Ю.Р. у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа Комунарський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у порядку ст. 441 ЦПК України,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування заяви зазначив, що ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2016 року у справі № 6-42/11, подання державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20 червня 2017 скасовано ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2016 року та обмежено ОСОБА_2 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання цивільно-правових зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Наразі у заявника виникла необхідність у скасуванні тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України з метою відвідати батьків, які є пенсіонерами та проживають у Автономній Республіці Крим. Зокрема, батьком заявника є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьки заявника перебувають у шлюбі з 1974 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. У 2004 році батьки заявника придбали будинок за адресою: АДРЕСА_1 та з того часу постійно мешкають за вказаною адресою, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно. ОСОБА_2 є єдиним сином у батьків.

До встановлення обмеження виїзду за кордон останній постійно відвідував батьків. Останнім часом здоров`я батьків погіршилося, що вимагає додаткового догляду та допомоги.

Як зазначав ОСОБА_2 , він не має на меті виїхати за кордон з метою ухилення від виконання цивільно-правових зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, оскільки має у м. Запоріжжя сім`ю, сина та постійне місце мешкання. Син навчається у школі, має гарні успіхи.

Наразі заявник намагається регулярно сплачувати наявний борг, не ухиляється від виконання покладених зобов?язань. У подальшому ОСОБА_2 буде продовжувати сплачувати борг. Обмеження у праві виїзду за межі України ніяким чином не може вплинути на можливість погасити заборгованість, оскільки ОСОБА_2 не може вивезти майно за кордон, на яке накладено обтяження.

Виїзд ОСОБА_2 ніяк не може вплинути на його матеріальне становище та не може дати йому можливість виплатити борг, то тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, яке уже триває більше трьох років, є не забезпеченням виконання обов`язків, а своєрідним катуванням, оскільки лишає навіть можливі відвідати батьків, які є особами похилого віку та потребують у подальшому більше уваги та допомоги.

Просить суд скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 застосоване відносно нього відповідно до Ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 20 червня 2017 року.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилається на те, що його як стягувача у виконавчому провадженні не було повідомлено про місце та час розгляду судом відповідної заяви боржника, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні та надати свої заперечення проти заяви боржника.

Згідно копій паспортів батьків ОСОБА_2 , вони зареєстровані у АДРЕСА_2 . В матеріалах справи немає жодного документу або іншого доказу, що підтверджують факт проживання батьків заявника у АРК та твердження, що їх здоров`я погіршилось та вимагає додаткового догляду та допомоги.

Не зважаючи на те, що тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 було застосоване відносно нього ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20.06.2017 на підтвердження «нібито регулярних платежів» він долучив до своєї заяви лише квитанції за січень травень 2015 року, при цьому раз у місяць проводив по п`ять платежів у день по 100 гривень з метою складення враження про те що він регулярно сплачує борг.

Помилковим є посилання суду першої інстанції на те, що підставою для виїзду ОСОБА_2 за кордон слугувало лише те, що останній був боржником у виконавчому проваджені. Так, Апеляційний суд Запорізької області виходив з того, що та обставина, що боржником ОСОБА_2 частково погашався борг не звільняють його від обов`язків повідомлення державного виконавця про місце перебування та роботи, надання відомостей для перевірки можливості здійснення примусового виконання.

Як зазначив стягувач, 05.11.2020 ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя було задоволено подання Комунарського ВДВС про оголошення розшуку ОСОБА_2 . Оскільки матеріали справи не підтверджують, що невиконання заявником своїх майнових зобов`язань пов`язане саме з відсутністю роботи, незадовільним фінансовим станом, тривалим відрядженням чи важкою хворобою, стягувач вважає, що оскаржувала ухвала підлягає скасуванню.

Комунарський ВДВС у м. Запоріжжя направив до суду клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника Відділу, підтримують апеляційну скаргу ОСОБА_1 та просять її задовольнити. Окрім того, зазначають, що на виконанні у відділі знаходиться зведене виконавче провадження №60686639 відносно ОСОБА_2 та станом на 22.11.2021 заборгованість складає 270 220,13 грн.. ОСОБА_2 всіляко уникає сплатити борг.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу , ухвалу суду без змін.

Узагальненими доводами відзиву є те, що ОСОБА_2 погашення боргу продовжується регулярно, факти ухилення від виконання покладених на нього зобов`язань відсутні. Виїзд на деякий час до батьків, які проживають в Автономній республіці Крим, жодним чином не вплине на подальше виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 частини 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.

Судові гарантії законності виконавчого провадження та захисту прав його учасників полягають у тому, що до юрисдикції суду віднесено вирішення низки питань, які мають значення для виконання рішень суду та інших юрисдикційних органів, зокрема, таким є питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

При цьому за приписами ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права та свободи, не передбачені в Конвенції та в Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, виключно зі своєю власною волею. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав та свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена в здійсненні права на пересування лише у випадках, установлених законом.

За приписами п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п. 5 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Як передбачено ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання.

Матеріалами справи підтверджено, що виконанні у Комунарському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з 13 жовтня 2010 року знаходиться виконавче провадження № 21912968 з виконання виконавчого листа № 2-2677 виданого 29.09.2010 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 147 084,79 грн. (том. 6 а.с.4). Наведене також підтверджено даними з АСВП станом на 18.11.2021.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2016 року у справі № 6-42/11 подання державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20 червня 2017 скасовано ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2016 року та ухвалено нове рішення, яким обмежено ОСОБА_2 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання цивільно-правових зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням ( т.3 а.с.199-202).

Апеляційним судом було встановлено, що боржник ОСОБА_2 , не проживав за адресою реєстрації АДРЕСА_3 , тривалий час, в процесі здійснення примусових заходів виконання судового рішення, державним виконавцем вживалися заходи встановлення місця знаходження боржника. При цьому ОСОБА_2 відповідну реєстрацію місця проживання не здійснив, а письмову заяву про зміну адреси державному виконавця подав через значний проміжок часу.

Відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що через сімейні обставини боржник ОСОБА_2 має виїхати до Автономної республіки Крим, в якій проживають його батьки і цьому перешкоджає встановлене відносно боржника ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20 червня 2017 року тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. При цьому факт часткової сплати заборгованості за виконавчим провадженням свідчить про те, що боржник від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань не ухиляється, а обмеження встановлені відносно нього не є пропорційними до переслідуваної мети.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Отже, поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини, непереборної сили, події тощо (узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, виконане Верховним Судом України 01 лютого 2013 року).

Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження ВП № 21912968 входить до складу зведеного виконавчого провадження № 60686639, за яким боржником є ОСОБА_2 , а загальна сума стягнення за зведеним виконавчим провадженням за всіма виконавчими документами складала 273 094,72 грн.

Залишок заборгованості за зведеним виконавчим провадженням № 60686639 станом на 22.11.2021 року становить 270 220,13 грн., про що зазначає державний виконавець Комунарського відділу ДВС у м. Запоріжжя у клопотанні від 22.11.2021 № 74627/10-18.3-33.

Тобто фактично станом на названу дату боржник на погашення боргу за зведеним виконавчим провадженням сплатив менше одного відсотка від загальної суми заборгованості.

На підтвердження регулярності виконання своїх майнових зобов`язань ОСОБА_2 було надано 25 квитанцій на суму 2500 грн. Такі оплати були здійснені 14.01.2021, 17.02.2021, 15.03.2021, 14.04.2021 та 26.05.2021 по 5 платежів по 100 грн. в кожну із наведених дат.

Проте, такі квитанції не можуть свідчити про вжиття боржником усіх можливих заходів до виконання судового рішення.

Вказані незначні сплати по декілька разів в один день, свідчать про намагання боржника створити видимість виконання обов`язку, покладеного на нього судовим рішенням.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2020 було задоволено подання начальника Комунарського відділу ДВС м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про оголошення в розшук боржника ОСОБА_2 ( т.8 а.с.66- 68).

Як встановлено судом під час розгляду подання державного виконавця, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 , за викликами державного виконавця не з`являється без поважних причин, поштова кореспонденція направлена боржнику повертається не врученою, а 17 вересня 2020 року державним виконавцем складено акт про відсутність ОСОБА_2 за вказаною адресою.

З часу відкриття виконавчого провадження у 2010 році та встановлення відносно нього тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон боржник, будучи обізнаним про відкрите виконавче провадження, в добровільному порядку не виконував покладені на нього обов`язки, змінював місце свого проживання без повідомлення про це державного виконавця, не з`являвся за викликами до органів ДВС, оголошувався судом в розшук, що свідчить про продовження свідомого ухиляння боржника від покладених на нього обов`язків Законом України "Про виконавче провадження".

Вказані обставини свідчать про те, що обставини, які були підставою для встановлення відносно ОСОБА_2 ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20 червня 2017 року обмеження у праві виїзду за межі України, не змінились, продовжують існувати, а останній фактично не вживаючи ефективних заходів щодо виконання судових рішень, продовжує порушувати свої обов`язки як боржника, визначені ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Так, згідно із доданими до заяви копіями паспортів батьків ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вони зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 .

Долучена до заяви копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно, підтверджує факт придбання у 2004 році ОСОБА_4 будинку у м. Алушта с. Генеральське.

Вказані матеріали не містять інформації про стан здоров`я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Слід також звернути увагу, що заявник посилаючись на проживання батьків в Автономній республіці Крим не довів належним чином факт їх мешкання не за місцем реєстрації та через це необхідність скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а суд першої інстанції передчасно задовольнив заяву боржника про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, тому ухвала суду підлягає скасуванню у відповідності до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заяви боржника.

Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України (ч.8 ст. 441 ЦПК України)

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2021 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 , яке встановлене ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20 червня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 454, 00 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 листопада 2021 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова