ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

19 листопада 2021 року

м. Харків

справа № 644/12167/15-ц

провадження № 22-ц/818/6446/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Хорошевського О.М, Яцини В.Б.,

розглянув в порядку підготовки до апеляційного розгляду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 09 листопада 2017 року в складі судді Глібко О.В.,

у с т а н о в и в :

Повторним заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 09 листопада 2017 року позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

На зазначене судове рішення 19 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Клопотання мотивовано тим, що копію рішення суду першої інстанції він та його представник не отримували, зі змістом оскаржуваного судового рішення він ознайомився 13 жовтня 2021 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підпунктом 13 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції 2017 року передбачено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повторне заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова ухвалено 09 листопада 2017 року, тобто під час дії ЦПК України в редакції 2004 року.

Відповідно до частин першої та третьої статті 232 ЦПК України 2004 року заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення (частина перша статті 294 ЦПК України 2004 року).

Частиною третьою статті 354 ЦПК України передбачено, що строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Виходячи з наведеної норми права, слід дійти висновку, що сплив річного строку з дня складання повного тексту рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волі особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

ЦПК України не містить вичерпного переліку підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановлені державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічного висновку про застосування норми права у подібних відносинах дійшла Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Отже, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції.

Обґрунтовуючи поважність пропуску строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 зазначає, що повторне заочне рішення ухвалено за його відсутності та його копію отримано не було.

Як вбачається з матеріалів справи, з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду у грудні 2015 року. У лютому 2016 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов про визнання додаткових угод до кредитного договору недійсними. 23 грудня 2016 року вказаний зустрічний позов залишено без розгляду, по справі ухвалено заочне рішення. 23 лютого 2017 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_3 - представник ОСОБА_1 подала заяву по перегляд заочного рішення. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 06 червня 2016 року заочне рішення суду першої інстанції від 23 грудня 2016 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку на 04 липня 2017 року. 04 липня 2017 року за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 31 серпня 2017 року, про що повідомлено ОСОБА_3 -представника ОСОБА_1 (том 2 а. с. 197). В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався, 09 листопада 2017 року по справі ухвалено повторне заочне рішення. Копія вказаного рішення суду першої інстанції була направлена учасникам справи за їх адресами, проте поштова кореспонденція, направлена відповідачу та його представнику повернута до суду без вручення за закінченням терміну зберігання. Інших засобів зв`язку, ніж зазначених в позовній заяви та заяві про перегляд заочного рішення, відповідач та його представник суду не повідомляли. У Єдиному державному реєстрі судових рішень повторне заочне рішення оприлюднено 17 листопада 2017 року (http://reestr.court.gov.ua/Review/70219328).

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року, «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

Разом з тим стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може тлумачитися як надання сторонам справи автоматичного права на отримання певної форми надіслання судових документів, наприклад, рекомендованим листом.

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення Європейського суду з прав людини «Богонос проти Росії» від 05 лютого 2004 року).

Посилання ОСОБА_1 на те, що він був присутній при проголошенні заочного рішення та не знав про його ухвалення безпідставне та спростовується матеріалами справи, оскільки про існування судового провадження ОСОБА_1 було відомо ще з 2016 року і він не був позбавлений можливості цікавитися розглядом справи, знайомитися з матеріалами справи, приймати участь в судових засіданнях, а учасник процесу зобов`язаний добросовісно користуватись своїми процесуальними правами (частина перша статті 44 ЦПК України).

Зазначене також узгоджується з висновком Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року, згідно з яким сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення), а відповідач протягом майже двох років не цікавився розглядом відомої йому справи.

Також, в провадженні апеляційного суду перебуває апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2020 року, якою замінено стягувача по справі № 644/12167/15-ц, а саме з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на Акціонерне товариство «Альфа-Банк». Копія заяви АТ «Альфа-Банк» про заміну стягувача, до якої було додано копії виконавчих листів, виданих на підставі оскаржуваного заочного рішення суду, отримана ОСОБА_1 02 березня 2020 року. В подальшому відповідач неодноразово звертався до суду з заявами про відкладення розгляду справи у зв`язку з карантином. Отже, про існування рішення по справі № 644/12167/15-ц заявнику було відомо щонайменше з березня 2020 року. Між тим, причин неподання апеляційної скарги з березня 2020 року відповідачем не наведено.

Оскільки апеляційну скаргу було подано після спливу одного року з дня складання повного тексту оскаржуваного рішення суду першої інстнції, а заявником не наведено винятків, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, за яких такий строк може бути поновлений, правові підстави для відкриття апеляційного провадження на підставі частини другої статті 358 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 09 листопада 2017 року - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями і протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина