ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1815/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №686/22568/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2021 року (суддя Стефанишин С.Л.) у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із вказаним позовом, АТ «Акцент-Банк» (далі АТ «А-БАНК») вказувало, що 04.09.2017 ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору №SAMABWFC6 та отримання кредитної картки. На підставі анкети-заяви відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач вказує, що ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та Правилами і тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач зазначив, що свої зобов`язання за угодою виконав в повному обсязі, тоді як відповідач не надав своєчасно Банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку із чим станом на 30.08.2020 наявна заборгованість у розмірі 17076,49 грн, що складається із: 12158,03 грн заборгованості за кредитом; 4918,46 грн заборгованості по відсоткам. Зважаючи на викладене, АТ «А-БАНК» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №SAMABWFC6 від 04.09.2017 у розмірі 17076,49 грн.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 березня 2021 року в задоволені позову АТ «А-БАНК» відмовлено.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 липня 2021 року заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 березня 2021 року скасовано, призначено справу до судового розгляду.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 14 вересня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, АТ «А-БАНК» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що посилання суду на відсутність підпису позичальника на Умовах і Правилах надання банківських послуг та Тарифах, як на підставу відмови у позові є необґрунтованим, адже цей кредитний договір є договором оферти і, як вбачається із розрахунку заборгованості, боржник користувався кредитом та ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг в АТ «А-БАНК», підписавши Анкету заяву і погодився з ними. Апелянт вказує, що відповідач отримав кредитну картку та скористався кредитними коштами, тобто він погодився з умовами, що діяли на момент зняття коштів і вже мав зобов`язання сплачувати процентну ставку. Банк вважає, що суд першої інстанції мав би стягнути відсотки у розмірі облікової ставки НБУ. Крім того, на думку Банку, застосувавши постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03.07.2019, суд першої інстанції повинен був стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту, як це фактично зробив Верховний Суд у зазначеній постанові, однак судом цю позицію не було взято до уваги.

Зважаючи на викладене, АТ «А-БАНК» просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги АТ «А-БАНК» задовольнити в повному обсязі.

Відзив від ОСОБА_1 не надходив.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції встановлено, що факт укладення між АТ «А-БАНК» і ОСОБА_1 кредитного договору від 04 вересня 2017 року підтверджується письмовою Анкетою - заявою позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку, підписаною уповноваженою банком особою та відповідачем, відповідно до якої ОСОБА_1 погодився, що ця Анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування і кредитування, розташованим в рекламному буклеті складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також, відповідач підтвердив, що ознайомився і згоден з Умовами і Правилами надання послуги накопичення «Скарбничка» і згоден оформити дану послугу. Та відповідач засвідчив, що екземпляр договору погоджується отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua та зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті А-Банку www.a-bank.com.ua (а.с.5).

З виписки по особовому рахунку вбачається, що ОСОБА_1 отримував кредитні кошти та користувався ними, періодично погашаючи заборгованість (а.с. 47-49).

За розрахунком Банку, доданим до позову, станом на 30.08.2020 відповідач має кредитну заборгованість в розмірі 17076,49 грн, із них: 12158,03 грн - заборгованість за кредитом, 4918,46 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом (а.с.4).

Відмовляючи в задоволенні позову суд, першої інстанції виходив з недоведеності Банком позовних вимог, адже надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи не містять підпису відповідача, як позичальника та дати їх складення, а відсутність цих реквізитів виключає можливість переконатися в тому, чи саме викладені у цих документах умови мали на увазі сторони та погодили їх, укладаючи кредитний договір.

Висновок суду є обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

В силу положень ч 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором

За змістом ч 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац 1 частини 1статті 207 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (абзац 1 частини 2статті 207 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що на підтвердження вимог щодо стягнення із відповідача заборгованості за кредитом і по відсоткам за користування кредитом АТ «А-Банк» надало суду: розрахунок заборгованості за кредитним договором №SAMABWFC6 від 04.09.2017, укладеного між АТ «А-Банк» та ОСОБА_1 станом на 30.08.2020; копію Анкети заяви про приєднання ОСОБА_1 до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку; витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна».

Як слідує із правових висновків Великої Палати Верховного Суду, о викладені в постанові від 03.07.2019 року по справі №342/180/17, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України зазначені докази, прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для стягнення із відповідача кредитної заборгованості виходячи із недоведеності наявності такої заборгованості. Адже позивачем не надано доказів про узгодження між сторонами розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами позичальником, а з виписки про рух грошових коштів вбачається, що за весь період користування ОСОБА_1 грошовими коштами Банку було використано 23460,74 грн і вказана сума на час подання позову повернута відповідачем в повному обсязі (а.с. 47-49).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права, адже не взято до уваги те, що Банком на час укладення кредитного договору на виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» надано позичальнику усю необхідну інформацію в письмовому вигляді, судова колегія вважає їх такими, що не заслуговують на увагу.

Адже, як вбачається з матеріалів справи, підписана відповідачем 04.09.2017 Анкета заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-БАНКУ не містить узгоджені сторонами умови щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами.

Разом з тим, Умовами та Правилами надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені крім іншого, в тому числі: порядок нарахування і сплати відсотків та комісії, порядок погашення боргових зобов`язань за кредитом; пільговий період користування коштами, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку; посилання на сплату банку фіксованої процентної ставки в розмірі, що визначена Тарифами; відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення Клієнтом строків платежів по будь якому із грошових зобов`язань в розмірі, що визначена Тарифами, тощо.

Однак, в матеріалах справи відсутні підтвердження, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету - заяву від 04.09.2017, а також те, що ці документи на момент отримання ОСОБА_1 коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами саме у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку їх нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила надання банківських послуг, відсутність в Анкеті - заяві від 04.09.2017 домовленості сторін про сплату, розмір та порядок нарахування відсотків, надані банком Умови та Правилами надання банківських послуг та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 договору, оскільки не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті - заяві позичальника від 04.09.2017, що підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст.634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що Умови та Правила надання банківських послуг, що містяться в матеріалах цієї справи, не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між Банком та ОСОБА_1 04.09.2017 року шляхом підписання Анкети заяви.

Крім того, слід зазначити, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про споживче кредитування», а не Законом України «Про захист прав споживачів».

Посилання апелянта на те, що суд безпідставно послався на правові позиції Верховного Суду є помилковим, адже суд першої інстанції у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України оцінив усі докази, що були надані представником позивача і при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року по справі №342/180/17, адже правовідносини у справі №342/180/17 та у цій справі є подібними, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту з огляду на його характер, спрямування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну частину договору.

Аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно не стягнуто відсотки за користування кредитними коштами відповідно до ст. 1048 ЦК України на законність оскаржуваного рішення не впливають. Адже укладеним сторонами договором не встановлений розмір процентів за користування кредитними коштами. Натомість, АТ «А-Банк» не заявляло вимоги про стягнення з відповідача процентів на рівні облікової ставки Національного банку України та не надало суду першої інстанції відповідного розрахунку заборгованості. За таких обставин у суду були відсутні підстави для стягнення процентів в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини.

Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги на вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 25 листопада 2021 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай