Справа №295/2963/21
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

21.10.2021 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Воробйова Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Гльози М.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 , адвоката Яроша В.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

третяособа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак Віктор Ярославович,

про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в:

11.03.2021 позивач звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, відповідно до змісту якої просила визнати недійсним договір купівлі-продажу 12/100 ідеальних частин будинку АДРЕСА_1 , який укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 08.10.2019, та посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником 31/100 ід. частини будинку АДРЕСА_1 . Відповідач по справі ОСОБА_3 придбала 13/100 ід. часток в зазначеному будинку. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач ОСОБА_3 оформила договір купівлі-продажу вказаної частини будинку 08.10.2019, підставою для проведення державної реєстрації - рішення про державну реєстрацію, індексний номер: 49073863 від 08.10.2019, форма власності - спільна часткова. Позивач вказує, що відповідач у вказаній частині будинку не проживає та взагалі не вселялася, частина будинку, яку придбала ОСОБА_3 , попереднім власником також не використовувалася у зв`язку з непридатністю для проживання. Про наміри продавця вказаної частини будинку про її продаж позивачу не було відомо та їй не було запропоновано придбати 13/100 ід. частин, як співвласнику, що не відповідає нормам ст. 362 ЦК України, оскілки продавець був зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку. Тому позивач вважає, що відповідно до положень ст.ст. 203, 215 ЦК України договір купівлі-продажу від 08.10.2019 має бути визнаний недійсним.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 02.04.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

15.06.2021 представник відповідача ОСОБА_3 , адвокат Ярош В.В. подав до суду відзив, у якому вказав, що відповідач заперечує проти вимог позивача. Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає закону, що виключає задоволення її позову. Так, представник відповідача вказує, що при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу частини будинку від 08.10.2019 його сторони керувалися положеннями ч.3 ст.362 ЦК України, відповідно до якого, якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця. ОСОБА_3 до укладення договору купівлі-продажу від 08.10.2019 була власницею 1/100 ід. частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування частини житлового будинку від 08.10.2019. Право власності на підставі договору дарування було зареєстроване за ОСОБА_5 08.10.2019 о 16:04 год. Продавець ОСОБА_4 у відповідності до положень ч.3 ст.362 ЦК України мала право вибору між кількома співвласниками будинку, які виявили намір придбати 12/100 ід. його частин, і здійснила такий вибір. ОСОБА_4 обрала відповідача ОСОБА_3 та продала їй 12/100 ід. частин вказаного будинку і право власності на них за ОСОБА_6 було зареєстроване 08.10.2019 о 17:51 год. Отже, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 було дотримано вимог ч.3 ст.362 ЦК України і саме за вибором продавця 12/100 ід. частин будинку були відчужені співвласниці будинку - ОСОБА_3 .

У відзиві вказано, що оспорюваний позивачем договір купівлі-продажу частини будинку від 08.10.2019 і його зміст не суперечили ЦК України, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їхнє волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, договір був вчинений у письмовій нотаріальній формі та був спрямований на реальне настання правових наслідків, тобто виникнення у ОСОБА_3 права власності на 12/100 ід. частин будинку і припинення такого права у продавця ОСОБА_4 . За таких обставин підстав, передбачених ч.1 ст.215 ЦК України для визнання договору купівлі-продажу частини будинку від 08.01.2019 недійсним не існує, при цьому позивач не вказує, яким саме частинам ст.203 ЦК України не відповідає оспорюваний нею договір купівлі-продажу від 08.10.2019. Порушення переважного права співвласника майна на придбання частини у цьому майні не є підставою для визнання правочину з купівлі-продажу недійсним.

Також представник відповідача вказує, що відповідно до положень ч.4 ст.362 ЦК України, якщо на думку позивача відбулося порушення її переважного права на купівлю частини будинку, то вона повинна пред`явити позов з вимогою про переведення на неї прав та обов`язків покупця за договором купілі-продажу з одночасним внесенням на депозитний рахунок суду грошової суми, яка за договором була сплачена покупцем та приєднати до позовної заяви платіжний документ про внесення такої суми. Однак, позивачкою не вчинено передбачених ч.4 ст.362 ЦК України дій, що, на думку представника відповідача, повністю виключає наявність підстав для задоволення її позову. Тому представник відповідача вважає, що через неправильно обраний позивачем спосіб захисту прав її позов не підлягає задоволенню, так як це суперечитиме положенню ч.1 ст.5 ЦПК України та призведе до незаконного позбавлення ОСОБА_3 права власності.

На підставі викладеного, представник відповідача просить відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

Також у відзиві заявлено вимогу про стягнення з позивача понесених відповідачем ОСОБА_3 судових витрат у сумі 8200,00 грн та надано докази, які підтверджують понесення відповідачем таких витрат.

27.07.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, однак у зв`язку з пропуском встановленого ухвалою суду про відкриття провадження у справі строку для подання відповіді на відзив, остання до уваги судом не приймається.

У підготовчому судовому засіданні 21.10.2021 представник позивача заявила клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, позивач вказану заяву підтримала.

Представник відповідача ОСОБА_3 , адвокат Ярош В.В. у підготовчому судовому засіданні проти задоволення клопотання про залишення позовної заяви без розгляду не заперечував та просив стягнути з позивача понесені відповідачем ОСОБА_3 судові витрати, які заявлені у відзиві.

Відповідач ОСОБА_4 у підготовче судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, від приватного нотаріуса Сєтака В.Я. надійшла до суду заява про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи поклався на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

З урахуванням викладеного, з огляду на те, що позивач заявила клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, що свідчить про те, що позивач не підтримує позов про визнання договору недійсним, суд вважає за можливе залишити вказану заяву без розгляду.

Відповідно до положень ч.3 ст.257 ЦПК України, в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.

Частиною 5 статті 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За змістом частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Частино 4 статті 362 ЦК України визначено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, разом з тим, норми ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять положень щодо звільнення учасників судового провадження, звільнених від сплати судового збору, також від сплати витрат на правничу допомогу.

За правилами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з положеннями п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правничу допомогу.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вимоги сторони відповідача щодо стягнення з позивача судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 8200,00 грн підтверджено наступними доказами:

- договором про надання професійної правничої допомоги №58/21 від 10.06.2021, який укладено між адвокатом Ярошем В.В. та Карплюк Г.В., відповідно до умов якої адвокат зобов`язується надати професійну правничу допомогу при вирішенні та розгляді справи справи №295/2963/21. Сторони дійшли згоди, що розмір гонорару за надання правничої допомоги становить 8200,00 грн (а.с. 105);

- ордером на надання правничої допомоги адвокатом Ярошем В.В. Карплюк Г.В. на підставі договору №58/21 від 10.06.2021 (а.с. 103);

- квитанцією до прибуткового касового ордеру №7 від 10.06.2021, згідно з якою ОСОБА_3 перерахувала адвокату Ярошу В.В. 8200,00 грн за надання правової допомоги згідно договору №58/21 від 10.06.2021 та прибутковим касовим ордером №7 від 10.06.2021 (а.с. 106, 107).

Частинами 4, 5 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, суд враховує, що відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 вказано, що «суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 12350 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, Суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) зроблено висновок, що: «згідно з частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідних клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідач не заявляв та відповідних доказів не подавав, розмір витрат на правничу допомог не спростував. Тому є правильними висновки суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, що у зв`язку із задоволенням позову понесені ОСОБА_1 витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача».

Матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем ОСОБА_3 послуг адвоката Яроша В.В. та понесення нею витрат на професійну правничу допомогу.

Суд звертає увагу, що у цій справі розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Крім того, під час розгляду справи судом заяви чи клопотання щодо неспівмірності витрат на правову допомогу від позивача не надходило, отже вимога представника відповідача про стягнення втрат на правничу допомогу адвоката підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 13, 133, 137, 141, 142, 257, 260-261, 353-354 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Клопотання позивача ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак Віктор Ярославович, про визнання договору недійсним залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 8200,00 гривень.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.А. Воробйова

Повний текст ухвали підписано 01.11.2021.