Єдиний унікальний номер судової справи: 477/33/20
Провадження № 22-ц/812/38/21 Суддя - доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Цуркан І.І.,

за участю: представника позивачки - ОСОБА_1 , представника відповідача - Луцишина Я.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», подану в його інтересах адвокатом Ковалевським Євгеном Володимировичем

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 вересня 2020 року, ухваленого під головуванням судді - Козаченка Р.В. в приміщенні того ж суду о 14 год. 40 хв. по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» (надалі - ТОВ «Укрдебт Плюс»), за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області Краснової С.М., Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання виконаним зобов`язання за кредитним договором та договором іпотеки, визнання припиненим договору іпотеки та зняття заборони на відчуження предмету іпотеки

в с т а н о в и л а :

У вересні 2020 ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Укрдебт Плюс», в якому просила визнати виконаними нею зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 945-Ф від 06 липня 2006 року укладеним первісно між нею та АТ «УкрСиббанк», визнати припиненим договір іпотеки № б/н від 06 липня 2006 року, укладений між нею та АТ «УкрСиббанк» щодо її житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також зняти заборону на його відчуження, виключивши з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Позивачка зазначала, що 06 липня 2006 року між нею та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (АКІБ «УкрСиббанк») був укладений договір про надання споживчого кредиту № 945-Ф, за умовами якого вона отримала кошти в сумі 20 290 швейцарських франків з кінцевим терміном їх повернення - не пізніше 04 липня 2013 року.

Того ж дня, в забезпечення кредитного договору було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, за умовами якого вона передала в іпотеку Банку належний їй на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 листопада 2010 року на користь Банку з ОСОБА_2 достроково було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 945-Ф від 06 липня 2006 року станом на 25 червня 2010 року у сумі 12 415 швейцарських франків 19 сантимів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 88 829,82 грн., яка на підставі виконавчого листа № 2-817/10 виданого 15 листопада 2010 року, була стягнута державним виконавцем на користь Банку та у зв`язку з чим 07 листопада 2019 року державним виконавцем Лялюк С.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з повним та фактичним виконанням виконавчого документа.

Однак, 08 грудня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АКІБ «УкрСиббанк» здійснив відступлення права вимоги заборгованості за кредитним договором № 945-Ф від 06 липня 2006 року АТ «Дельта Банк», який в свою чергу 15 листопада 2019 року відступив право вимоги за вказаним договором ТОВ «Укрдебт Плюс». Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 25 грудня 2019 іпотекодержателем є ТОВ «Укрдебт Плюс», яке на теперішній час висуває до неї вимоги про повернення неіснуючого боргу.

Посилаючись на зазначені обставини позивачка просила суд про задоволення позову.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 вересня 2020 року позов задоволено повністю. Визнано виконаними зобов`язання ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту № 945-Ф від 06 липня 2006 року укладеним первісно із нею та АТ «УкрСиббанк». Визнано припиненими договір про надання споживчого кредиту № 945-Ф від 06 липня 2006 року укладений первісно між ОСОБА_2 АТ «УкрСиббанк» та договір іпотеки від 06 липня 2006 року, укладений між ними щодо житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Скасовано арешт та заборону на відчуження нерухомого майна щодо житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вчиненого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Красновою С.М. у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 06 липня 2006 року, реєстраційний номер 3424733 та виключено даний запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки позивачка виконала рішення суду, за яким Банк стягнув з неї достроково заборгованість за кредитним договором то зобов`язання за кредитним договором, виконанні в повному обсязі у зв`язку з чим іпотека є припиненою.

Разом з тим, той факт, що на час примусового виконання рішення суду права вимоги кредитора були перепродані двічі не спростовують його виконання, оскільки даних про те, що нові кредитори повідомляли про це орган примусового виконання суду не надано. Перерахування кредитних коштів неналежному кредитору не з вини боржника не дозволяє кредитору їх повторної вимоги від нього, але не позбавляє кредитора їх стягнення із неналежного отримувача коштів.

В апеляційній скарзі, представник ТОВ «Укрдебт Плюс» - адвокат Ковалевський Є.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «Укрдебт Плюс».

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не досліджено, які суми коштів були сплачені позивачкою за платіжними дорученнями вказаними у постанові про закриття виконавчого провадження від 07 листопада 2019 року. Саме повідомлення АТ «УкрСиббанк» від 27 червня 2019 року про відсутність заборгованості не може бути належним підтвердженням виконання ОСОБА_2 зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 945-Ф від 06 липня 2006 року, оскільки з 2011 року АТ «УкрСиббанк» не є кредитором за вказаним кредитним договором. Відповідно до офіційного сайту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, заборгованість за кредитним договором № 945- Ф від 06 липня 2006 року, права вимоги за яким, зокрема відступаються у гривневому еквіваленті складає на 01 лютого 2019 року у загальному розмірі 780 007,62 грн., яка складається з залишку по тілу кредиту - 306 408, 23 грн. та з залишку по процентам - 473 599, 39 грн. Разом з тим, оскільки забезпечене іпотекою зобов`язання за кредитним договором № 945 -Ф від 06 липня 2006 року не виконано в повному обсязі, за позичальником обліковується заборгованість у розмірі 731 145,03 грн., то й припинення зобов`язання за договором іпотеки, яке є похідним від кредитного договору є передчасним. Крім того, зазначає, що суд розглянув справу у відсутність представника відповідача, якого про день та час розгляду справи належним чином не було повідомлено.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 просила оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю - доповідача, осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає.

За положеннями статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, зокрема неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст.129 Конституції України в чинній редакції).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25 - 26 березня 2011 року).

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішенням суду першої інстанції у цій справі порушені принципи рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява N 14448/88, § 33).

Суд першої інстанції, не повідомивши, представника відповідача належним чином про час і місце розгляду справи на 28 вересня 2020 року, фактично позбавив його права на участь в судовому засіданні, надання доказів та заперечень проти поданої позовної заяви. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Зазначених вимог Закону судом дотримано не було, наведені вище обставини залишилися поза увагою суду, що призвело до порушення норм процесуального права, прав відповідача ТОВ «Укрдебт Плюс» про що йдеться в апеляційній скарзі, тому відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України рішення суду слід скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Ухвалюючи нове судове рішення колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 06 липня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та в подальшому АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 945-Ф за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 20 290 швейцарських франків з умовою повернення коштів частинами згідно із графіком, який був додатком до Договору зі сплатою відсотків у розмірі 9,5 % річних строком до 04 липня 2013 року.

В той же день, було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_2 , на забезпечення виконання своїх кредитних зобов`язань передала Банку в іпотеку належний їй на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області Красновою С.М. у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 06 липня 2006 року про передачу будинку в іпотеку був вчинений запис під реєстраційним номером 3424733, щодо арешту будинку та заборони його відчуження, а також запис в Державному реєстрі іпотек про обтяження на нерухоме майно за № 3584303

Згідно пп. 5.4.-5.7., п. 11.1. кредитного договору сторони домовилися, що Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту у разі невиконання позичальницею умов Договору шляхом направлення їй повідомлення (вимоги) про це в порядку, передбаченому пп. 11.1., 11.2. Договору.

У липні 2010 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до Жовтневого районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 листопада 2010 року, яке набрало законної сили 12 листопада 2010 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» було задоволено та з ОСОБА_2 на користь Банку достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором №945-Ф від 06 липня 2006 року станом на 25 червня 2010 року у сумі розмірі 12 415 швейцарських франків 19 сантимів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 88 829,82 грн., що складається з 10 956 швейцарських франків 13 сантимів (в гривневому еквіваленті за курсом НБУ - 78 390,33 грн.) основного боргу за кредитом, 1 229 швейцарських франків 55 сантимів ( в гривневому еквіваленті за курсом НБУ - 8 797,34 грн.) заборгованості за строковими та простроченими процентами за користування кредитом, 22 швейцарських франків 51 сантимів (в гривневому еквіваленті за курсом НБУ - 1 642,15 грн.) пені.

16 листопада 2010 року представником Банку в Жовтневому районному суді Миколаївської області отримано виконавчі листи, які були пред`явлені до примусового виконання у відділ ДВС Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області та постановою державного виконавця від 10 лютого 2011 року за виконавчим листом № 2-817/10 про стягнення з ОСОБА_2 основного боргу в сумі 88 829, 82 грн. було відкрито виконавче провадження.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитними зобов`язаннями, відповідно до якого останнє отримало право вимоги й за кредитним договором № 945-Ф, укладеним між Банком та ОСОБА_2 06 липня 2006 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 січня 2013 року за заявою ПАТ «Дельта банк», у виконавчому провадженні було замінено стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта банк».

Постановою головного державного виконавця Вітовського районного відділу ДВС від 07 листопада 2019 року виконавче провадження про стягнення із ОСОБА_2 боргу в сумі 88 829,82 грн. закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним повним виконанням. У постанові зазначено, що виконання відбулося шляхом перерахування коштів платіжними дорученнями № 513 від 26 червня 2013 року, № 782 від 30 липня 2013 року, № 1202 від 04 вересня 2013 року, № 1435 від 23 вересня 2013 року, №1765 від 21 жовтня 2013 року, №2112 від 27 листопада 2013 року, № 1712 ві 30 вересня 2014 року та повідомлення АТ «УкрСиббанк» від 27 червня 2019 року про відсутність заборгованості.

15 листопада 2019 року між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» було укладено договір купівлі - продажу прав вимог, відповідно до якого до останнього перейшло у власність право вимоги за договорами кредиту, майнових вимог згідно із додатками № 1 та № 2 до цього договору, зокрема і за вимогами до ОСОБА_2 , про що листом було повідомлено позивачку.

09 грудня 2019 року ТОВ «Укрдебт Плюс» направило на адресу ОСОБА_2 вимогу про сплату боргу за кредитним договором розмір, якої станом на 09 грудня 2019 року становить 29 29 816 швейцарських франків, що еквівалентно 715 516,42 грн.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як на підставу задоволення свої вимог позивачка посилається на повне виконання нею зобов`язань по кредитному договору.

Так, зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 листопада 2010 року в справі № 2-817/10 позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору задоволено. З ОСОБА_2 на користь Банку достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором №945-Ф від 06 липня 2006 року станом на 25 червня 2010 року у сумі розмірі 12 415 швейцарських франків 19 сантимів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 88 829,82 грн., що складається з 10 956 швейцарських франків 13 сантимів (в гривневому еквіваленті за курсом НБУ - 78 390,33 грн.) основного боргу за кредитом, 1 229 швейцарських франків 55 сантимів ( в гривневому еквіваленті за курсом НБУ - 8 797,34 грн.) заборгованості за строковими та простроченими процентами за користування кредитом, 22 швейцарських франків 51 сантимів (в гривневому еквіваленті за курсом НБУ - 1 642,15 грн.) пені.

Вказане рішення 12 листопада 2010 року набрало законної сили та ОСОБА_2 виконане повністю, що підтверджено постановою державного виконавця від 07 листопада 2019 року про закінчення виконавчого провадження № 25251543.

Заперечуючи проти вимог позивачки, ТОВ «Укрдебт Плюс» стверджувало, що станом на 09 грудня 2019 року за кредитним договором від 06 липня 20006 року залишок заборгованості становить 29 816,49 швейцарських франків, що еквівалентно 731 145,03 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 10 847,04 швейцірських фоанків та 18 969,45 швейцарських франків - заборгованість по процентах, а тому вважало, що у ОСОБА_2 існує невиконане грошове зобов`язання перед ним, забезпечене іпотекою, у зв`язку з чим підстав для задоволення позову не існує.

Однак, відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію, зміст якої зводиться до того, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав (виконав не у повному обсязі), відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця у цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, після звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

Поняття іпотеки деталізує абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку», який визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання.

Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном.

Так, рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 листопада 2010 року з ОСОБА_2 на користь Банку була стягнута в повному обсязі заборгованість за тілом кредиту.

Приймаючи постанову від 07 листопада 2019 року про закінчення виконавчого провадження № 25251543, державний виконавець констатував повне виконання вказаного вище рішення суду.

Відомості про скасування постанови державного виконавця від 07 листопада 2019 року про закінчення виконавчого провадження № 25251543 в матеріалах справи відсутні.

Отже, з урахуванням встановленого та положень вказаних норм матеріального права, колегія дійшла висновку про те, що з моменту виконання у повному обсязі зобов`язань, визначених рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 листопада 2010 року про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, зобов`язання за кредитним договором є припиненими, а відтак і іпотека за договором іпотеки від 06 липня 2006 року припинилась у зв`язку із припиненням основного зобов`язання виконанням, проведеним належним чином, внаслідок чого підлягає зняттю обтяження з предмета іпотеки.

Вказане узгоджується з висновками Великої палати Верховного Суду в постановах від 16 грудня 2019 року у справі № 127/25921/16-ц від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 375/512/17, від 11 березня 2020 року у справі № 344/15324/17, від 08 липня 2020 року у справі № 643/9153/19 від 09 липня 2020 року в справі № 562/593/19

За таких обставин, вимоги ОСОБА_2 до ТОВ «Укрдебт Плюс» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Європейський як суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 681,60 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», подану в його інтересах адвокатом Ковалевським Євгеном Володимировичем задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області Краснової С.М., Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання виконаним зобов`язання за кредитним договором та договором іпотеки, визнання припиненим договору іпотеки та зняття заборони на відчуження предмету іпотеки задовольнити.

Визнати виконаними зобов`язання за кредитним договором № 945-Ф від 06 липня 2006 року та нотаріально посвідченим договором іпотеки за реєстровим №667 від 06 липня 2006 року, укладеними між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс».

Визнати припиненим договір іпотеки від 06 липня 2006 року, укладений між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», посвідчений приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області Красновою С.М. за реєстровим №667.

Скасувати обтяження та заборону на відчуження нерухомого майна, щодо житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вчиненого приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області Красновою С.М., зареєстрованого в реєстрі заборон за №3424733 шляхом виключення запису з Державного реєстру іпотек про обтяження на нерухоме майно за № 3584303 та вилучення запису з Єдиного реєстру заборон на відчуження № 3424733.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» (, юридична адреса: 04073, м. Київ пр. Степана Бандери, 28А) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКПП НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Жовтневим РВ УМВС України в Миколаївській області 25 грудня 1999 року) судовий збір у розмірі 1 681,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 25 січня 2021 року.