Справа № 278/1049/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М. за участю секретаря судового засідання Франчука В. С., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Станишівська сільська рада Житомирського району Житомирської області про визнання права власності на Ѕ частини жилого будинку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , який проживає по АДРЕСА_1 , звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та, з урахуванням уточнень (а.с. 32-34), просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , як останнього члена колишнього колгоспного двору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 1976 року позивач перебував у цивільному шлюбі з ОСОБА_3 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. ОСОБА_4 , двоюрідна баба його цивільної дружини, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя була головою дворогосподарства колгоспного двору, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Ѕ частину свого будинку ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_5 , своїй сестрі, яка являється бабою його дочці і матір`ю його цивільній дружині. Ѕ частина будинку залишилася без голови двору, в поземельній шнуровій книзі № 185, особистий рахунок № НОМЕР_1 , вказується, що колгоспний двір вимер, у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 . Головою колгоспного двору, після смерті ОСОБА_4 стала його цивільна дружина ОСОБА_3 , що вбачається з поземельної шнурової книги № 318, особовий рахунок № НОМЕР_2 .

Після смерті ОСОБА_3 , у 2008 році їх спільна дочка ОСОБА_2 вирішила оформити на себе спадщину, яка належала її матері та бабусі ОСОБА_5 , однак нотаріус відмовив в оформленні спадщини у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, тому ОСОБА_2 звернулась з позовною заявою до суду.

17.05.2010 року рішенням Житомирського районного суду позовна заява ОСОБА_6 була задоволена. Суд встановив факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті її матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: Ѕ частини жилого будинку, який розташований по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ частину жилого будинку АДРЕСА_1 як за спадкоємицею після смерті матері ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 11.05.2008 року позивач залишився один, хто проживав з 1980 року в іншій Ѕ частині будинку колгоспного двору після смерті ОСОБА_4 , тому звернувся до суду для визнання права власності на Ѕ частини будинку.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с. 40) позовну заяву визнала у повному обсязі, розгляд справи просила проводити у її відсутність (а.с. 55).

У судове засідання сторонни не з`явились.

Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність; позовні вимоги підтримав (а.с. 104).

Відповідач ОСОБА_2 також подала заяву про розгляд справи у її відсутність; позов визнала (а.с. 105).

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

З копії поземельної шнурової книги № 185, особистий рахунок № НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_4 була головою дворогосподарства колгоспного двору, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18-19).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 79 років (а.с. 8).

Як вбачається з копії спадкової справи № 187 за 1980 рік Третьої житомирської державної нотаріальної контори до майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 80), згідно зі записом в погосподарській книзі виконавчого комітету сільської Ради народних депутатів за № 477 за гр. ОСОБА_4 значиться Ѕ частина жилого будинку, який розташований на земельній ділянці та знаходиться в с. Станишівка Житомирського району Житомирської області. Після смерті ОСОБА_4 у встановлений законом шестимісячний строк спадщину прийняла ОСОБА_5 .

Відповідно до копії поземельної шнурової книги № 318, особовий рахунок № НОМЕР_2 головою колгоспного двору, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 була ОСОБА_3 , чоловіком якої є ОСОБА_1 (а.с. 16-17).

З копії свідоцтва про смерть (а.с. 13) ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 60 років.

Згідно рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17.05.2010 року (а.с. 6-7), суд встановив факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті її померлої матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: Ѕ частини жилого будинку АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину жилого будинку АДРЕСА_1 , як за спадкоємницею після смерті матері ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_6 , яка декілька раз змінювала прізвище (а.с. 9, 10), останнє ОСОБА_7 (а.с. 11), є дочкою ОСОБА_1 (а.с. 12).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26613486 від 05.07.2010 року, Ѕ частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить за рішенням Житомирського районного суду Житомирської області № 2-506/10 від 17.05.2010 року ОСОБА_6 (а.с. 15), що також вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав та інших майнових реєстрів № 270962337 від 18.08.2021 року (а.с. 91-92).

З листа КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради (а.с. 82) вбачається, що інформація щодо реєстрації іншої Ѕ частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в матеріалах інвентаризаційної справи відсутня.

Відповідно до довідки Станишівської сільської ради № 520 від 12.03.2021 року, ОСОБА_1 , 1947 року народження, згідно запису погосподарського обліку: погосподарська книга № 19 за 2016-2023 роки, номер об`єкта погосподарського обліку № 01-0679-1 дійсно зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14), що також підтверджується довідкою Станишівської сільської ради № 2365 від 23.09.2021 року (а.с. 96).

Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності діючим ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, які виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки згадані вище правовідносини виникли до набрання чинності діючим ЦК України, то суд при розгляді даного спору у вказаній частині керується положеннями ЦК Української РСР 1963 року та діючими на той час законодавчими актами.

Так, у відповідності до положень ч. 2 ст. 9 Закону СРСР «Про власність в СРСР», який набрав чинності з 01.07.1990 року, майно селянського господарства належить його членам на праві загальної спільної власності, якщо інше не передбачено законодавчими актами союзної і автономної республіки.

Пунктом 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 року № 885-12 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність»» (що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що правила, які містяться у Законі Української РСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність в СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР, тобто з 01.07.1990 року.

Як роз`яснюється у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення ст. ст. 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення у дію цього Закону (тобто з 15.04.1991 року).

Таким чином, до правовідносин, які виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.01.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Так, відповідно до ст. ст. 120, 121ЦК Української РСР 1963 року у редакції, яка була чинною до 1991 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою усіх членів двору. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю, тощо. Відповідно до ст. ст.120-127ЦК Української РСР 1963 року у редакції, яка була чинною до 1991 року, колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб-членів колгоспу, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства та задоволення сімейних потреб. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку у його майні. Такими, що втратили це право згідно положень ст.126ЦК Української РСР 1963 року у редакції, яка була чинною до 1991 року, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (у цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних у відповідності до положень ст. 123 ЦК Української РСР. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до пункту 20 «Вказівок по веденню погосподарського обліку у сільських радах народних депутатів», затверджених постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990 року за № 69, у графі «суспільна група господарства» записується станом на 01 січня відповідного року одна із наступних суспільних груп: господарство колгоспника; господарство робітника; господарство службовця; господарство інших категорій населення. Суспільна група господарства встановлювалася у залежності від роду занять голови господарства.

Згідно з вимогами ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки голови (члена) колгоспного двору у майні двору застосовуються з 01.07.1990 року. У разі смерті голови (члена) колгоспного двору після 30.06.1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті голови та кожного з його колишніх членів.

В силу ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину, або ж не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, тобто шести місяців, він не заявив про відмову від неї.

За змістом ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Частина 1 ст. 1270 ЦК України встановлює строк для прийняття спадщини, який складає шість місяців і починається з часу відкриття спадщини.

Оскільки судом на підставі зібраних та перевірених у судовому засіданні письмових доказів у їх сукупності та взаємозв`язку встановлено, що Ѕ частина спірного домоволодіння, котра входила до майна колгоспного двору, належало спадкодавцеві ОСОБА_4 , яка була його головою, при цьому оригінал правовстановлюючого документа на спірне домоволодіння відсутній, що, відповідно, унеможливлює здійснити спадкування позивачем прав та обов`язків на Ѕ частини домоволодіння у нотаріуса, то у суду немає перешкод для можливості захисту зазначеного порушеного права позивача як єдиного спадкоємця, який прийняв спадщину, після смерті спадкодавця ОСОБА_4 та не відмовився від неї.

Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Зокрема, слід визнати за позивачем право власності на Ѕ ід. частини жилого будинку АДРЕСА_1 , котрий входив до складу колишнього колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_4 .

Керуючись ст. ст. 4-5, 12-13, 77-81, 89-90, 95, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 1/2 ід. частку житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 05.11.2021 року.

Суддя О. М. Дубовік