Номер провадження: 22-ц/813/4634/21
Номер справи місцевого суду: 520/7489/16-ц
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 травня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного Акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 115 826,99 грн. та судові витрати у розмірі 1737,40 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 травня 2017 року позов Публічного Акціонерного товариства „Дельта Банк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» подало до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 травня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» в повному обсязі (а.с. 120).

Постановою апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 травня 2017 року скасовано і ухвалено нове судове рішення. Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто на користь ПАТ «Дельта Банк» солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 заборгованість за договором кредиту №96014 від 14.06.2011 року у розмірі 88142,3 грн.. , з яких: тіло кредиту 33 539,64 грн.; відсотки - 1 384,32 грн.; комісія 9 147,19 грн.; пеня 44071,15 грн. В решті позову відмовлено. Стягнуто на користь ПАТ «Дельта Банк» з ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1824 грн. 27 коп. Стягнуто на користь ПАТ «Дельта Банк» з ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1824 грн. 27 коп. (а.с. 178-181).

Постановою Верховного Суду від 17 липня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 209-214).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2019 року, визначено колегію суддів для розгляду вказаної справи у складі головуючого судді Цюри Т.В., суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М. (а.с. 216).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.05.2021 року заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» задоволено. Замінено позивача по справі за позовом Публічного Акціонерного товариства „Дельта Банк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, правонаступником - ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» (а.с. 234, 234 зворот).

09.11.2021 року на електрону адресу апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_2 , у яких останній просить апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 травня 2017 року по справі залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін (а.с. 240-244).

В судове засідання, призначене на 11.11.2021 року, з`явилися: відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 .

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс» до суду апеляційної інстанції не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 14 червня 2011 року ПАТ «Астра Банк» і ОСОБА_1 уклали кредитний договір №96014, за умовами якого ОСОБА_1 надавався кредит на споживчі потреби (купівлю автомобіля) у сумі 74610 грн.

ОСОБА_1 зобов`язалась повернути всю суму кредиту до 14.06.2016 року та сплачувати щомісяця відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 5,5% річних.

У якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №96014 ПАТ «Астра Банк» і ОСОБА_2 уклали 14.06.2011 року договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язався відповідати за виконання позичальником усіх зобов`язань перед кредитором у повному обсязі.

Судом також встановлено, що 02 грудня 2013 року ПАТ «Астра Банк» і ПАТ «Дельта Банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого у відповідності до вимог ст.512 - 519 ЦК України ПАТ «Астра Банк» відступив, а ПАТ «Дельта-Банк» прийняв право вимоги за кредитними договорами (в тому числі і за договором №№96014 від 14.06.2011 року) .

В позовній заяві ПАТ «Дельта Банк» стверджує, що Банк свої зобов`язання за договором кредиту виконав і надав відповідачці кредитні кошти у розмірі і строки, визначені умовами кредитного договору, що позичальник ОСОБА_1 зобов`язання за договором щодо повернення кредитних коштів і сплати відсотків за користування кредитом не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість на суму 115826,99 грн., яка складається з наступного:

- 33539,64 грн. борг за тілом кредиту,

- 1384,32 грн. борг за відсотками,

- 9147,19 грн. борг за комісією,

- 71755,84 грн. пеня за порушення умов договору.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, районний суд виходив з того, що документами, доданими до позову, не доведений факт отримання відповідачем як позичальником кредитних коштів відповідно до умов договору, відсутні первинні бухгалтерські документи відносно видачі кредиту та його часткового погашення; відсутні належні докази, які підтверджують, що на момент переходу прав за кредитним договором на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги у банку, а потім і у цесіонарія право вимоги до відповідача, саме у тому обсязі та на умовах, які зазначені у позові, що відповідачі повідомлені про заміну кредитора у кредитному зобов`язанні, відсутній належний розрахунок заборгованості відповідача за договором кредиту.

Однак, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк /термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/.

Згідно зі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 14 червня 2011 року ПАТ «Астра Банк» і ОСОБА_1 уклали кредитний договір №96014, за умовами якого, ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 74610,00 грн. на споживчі потреби купівлю автомобіля, із сплатою 5,5% річних за користування кредитними коштами, на строк до 14.06.2016 року (а.с. 6-16).

В той же день на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №96014 ПАТ «Астра Банк» і ОСОБА_2 уклали договір поруки № 96014/П, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язався відповідати за виконання позичальником усіх зобов`язань перед кредитором у повному обсязі в солідарному порядку (а.с. 17-18).

Відповідно до п. 1.4.1. договору кредиту за користування кредитом позичальник сплачує проценти щомісячно у розмірі 5,5% річних за користування кредитом, яка нараховується та сплачується у валюті кредиту, починаючи з дня надання кредиту.

Відповідно до п. 2.4. кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом згідно з п. 1.4.1. кредитного договору здійснюється щомісяця, в останній робочий день кожного місяці та в день місяця в якому був підписаний договір, виходячи з фактичної заборгованості за кредитом, з дня надання кредиту, згідно з п. 2.1. договору, до моменту повернення кредиту. Позичальник оплачує проценти щомісяця, в порядку, передбаченому п.п. 2.5., 2.6. договору. У разі прострочення строку повернення кредиту, проценти нараховуються на суму заборгованості за кредитом і за період прострочення до моменту повного повернення кредиту.

Відповідно до пунктів 2.5, 2.6 кредитного договору погашення кредиту, нарахованих процентів та комісії здійснюється позичальником щомісячно до 14 числа кожного місяця протягом строку дії договору, починаючи з місяця, наступного за місяцем підписання договору в сумі 1425,00 грн.

Договір кредиту №96014 від 14.06.2011 року є чинним не оскаржений, не визнаний недійсним.

ОСОБА_1 свої зобов`язання по поверненню кредиту не виконувала неналежним чином, внаслідок чого станом на 16.06.2016 року виникла заборгованість у розмірі 115 826,99 грн., з яких: тіло кредиту 33 539,64 грн.; відсотки - 1 384,32 грн.; комісія 9 147,19 грн.; пеня 71 755,84 грн., що підтверджено розрахунком заборгованості ( а.с. 26-28).

Як вбачається з матеріалів справи, скасовуючи постанову апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2018 року та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний суд зазначив, що під час нового розгляду справи належить врахувати, що виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором визначено черговими платежами, встановити строк дії поруки ОСОБА_2 за кожним черговим платежем, встановити дійсний розмір заборгованості ОСОБА_1 з урахуванням її заяви про застосування наслідків спливу позовної давності щодо кожного чергового платежу.

Так, відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до загального порядку зміни кредитора у зобов`язанні, визначеного ч. 2 ст. 516, ч. 2 ст. 517 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

За правилами статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Апеляційним розглядом справи встановлено, що 02 грудня 2013 року ПАТ «Астра Банк» і ПАТ «Дельта Банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого у відповідності до вимог ст.512 - 519 ЦК України ПАТ «Астра Банк» відступив, а ПАТ «Дельта-Банк» прийняв право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором №96014 від 14.06.2011 року.

При цьому, матеріали справи містять письмові докази щодо переуступки права вимоги (а.с. 29-33).

Згідно п.7.7 Договору купівлі-продажу прав вимоги від 02.12.2013 року передбачено зобов`язання ПАТ «Дельта Банк» надіслати кожному позичальнику повідомлення про відступлення права вимоги, що стосується кредитного договору, стороною якого є такий позичальник, в порядку, встановленому чинним законодавством, та надіслати кожній особі, що надає забезпечення, повідомлення про відступлення права вимоги.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не звернув уваги на вищенаведене та помилково посилався на те, що відсутні належні докази, які підтверджують, на момент переходу прав за кредитним договором на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги у банку, а потім і у цесіонарія право вимоги до відповідача, саме у тому обсязі та на умовах, які зазначені у позові.

Хоча і матеріали справи не містять доказів направлення ПАТ «Дельта Банк» відповідачам листа повідомлення про заміну кредитора, проте неналежне виконання ПАТ «Дельта Банк» своїх обов`язків щодо сповіщення відповідачів про заміну кредитора у зобов`язанні не звільняє відповідачів від виконання своїх зобов`язань за договором кредиту та повернення кредиту у строки, які передбачені договором кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту №96014 від 14.06.2011 року (а.с. 26-28), заборгованість за договором кредиту станом на 16.06.2016 року становить у розмірі 115 826,99 грн., з яких:

-тіло кредиту 33 539,64 грн.;

-відсотки - 1 384,32 грн.;

-комісія 9 147,19 грн.;

-пеня 71 755,84 грн.

З вказаного розрахунку безспірно прослідковується, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами та частково періодично погашала заборгованість перед кредитором. Останній раз на погашення заборгованості нею було внесено 30.09.2014 року у розмірі 253,67 грн., а тому вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача.

При цьому, в частині позовних вимог Банку про стягнення комісії у розмірі - 9 147,19 грн. за користування кредитом, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити, з огляду на висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16, відповідно до якого, нарахування комісії за обслуговування кредиту без зазначення, які саме послуги надаються за вказану комісію, є незаконним.

Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги стст.549, 550, 551 ЦК, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Отже, аналіз цих норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Разом з тим спеціальна позовна давність застосовується за умови подання стороною у спорі відповідної заяви, зробленої до винесення судом рішення.

Матеріалами справи встановлено, що у поданих запереченнях на позов ОСОБА_1 просила застосувати до вимог ПАТ «Дельта Банк» позовну давність (а. с. 71-75), ОСОБА_2 просив визнати поруку припиненою у зв`язку з пропуском позивачем шестимісячного строку на пред`явлення вимог до поручителя (а. с. 84-85).

Позивач звернувся до суду із позовом 27.06.2016 року.

Застосовуючи до вимог про стягнення пені строк позовної давності, апеляційний суд зазначає, що розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача складає 15537,29 грн.

Розрахунок пені:

Період розрахункуСтавка НБУ, %Кількість днів у періодіПеня, грн.
27.06.2015 - 27.08.18.22 грн.
28.08.2015 - 24.09.89.34 грн.
25.09.2015 - 29.10.15.07 грн.
30.10.2015 - 17.12.81.10 грн.
18.12.2015 - 02.03.72.72 грн.
03.03.2016 - 21.04.21.53 грн.
22.04.2016 - 26.05.22.11 грн.
27.05.2016 - 23.06.6.23 грн.
24.06.2016 - 27.06.201616.5390.97 грн.
Всього пені:15537.29 грн.

Судом також встановлено, що поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

За змістом, укладеного між банком та ОСОБА_2 договору поруки у випадку порушення боржником зобов`язань за кредитним договором, позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Договір поруки набирає чинності, а також всі права та обов`язки сторін за цим договором виникають з моменту укладення цього договору та припиняються належним виконанням забезпечених порукою зобов`язань, а також в інших випадках, передбачених законами України.

Тобто договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється.

Аналіз вищенаведеної частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом вказаного строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, в тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватися і до поручителя.

У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Тобто, банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання пред`явити вимоги до поручителя.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних періодичних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Вищевказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, не знайшовши підстав для відступу від нього у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

Враховуючи, що з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, Банк звернувся лише в червні 2016 року, у зв`язку з чим, апеляційний суд вважає що порука ОСОБА_2 припинилася на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Вказані обставини свідчать про те, що зобов`язання ОСОБА_2 за договором поруки є припиненими, що, в свою чергу, виключає можливість стягнення з нього в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, враховуючи наведені норми закону, умови договору, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі - 50461,25 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 33 539,64 грн.; заборгованість за відсотками - 1384,32 грн. та заборгованість за пенею - 15537,29 грн.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведене та помилково відмовив у задоволенні позову, чим порушив права Банку, які підлягають відновленню.

За таких обставин, відповідно до п.1,3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, необхідно відповідно провести і розподіл судових витрат.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам. Позивач звернувся з позовом про стягнення 115826,99 грн., задоволено позов в сумі 50461,25 грн., що складає 43,6% (50461,25 х 100 / 115826,99 грн.) За подачу позову і апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в сумі 3648,54 грн. (1737,40 грн. + 1911,14 грн.), отже відшкодуванню за рахунок відповідачки підлягає сума 1590,76 грн. (3648,54 грн. х 43,6%).

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 травня 2017 року скасувати.

Прийняти постанову.

Позовні вимоги Публічного Акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», який є правонаступником ПАТ «Дельта Банк» з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість за кредитним договором №96014 від 14.06.2011 року, а саме: заборгованість за тілом кредиту 33539 (тридцять три тисячі п`ятсот тридцять дев`ять) гривен, 64 копійки; заборгованість за відсотками 1384 (одна тисяча триста вісімдесят чотири) гривні, 32 копійки та заборгованість за пенею 15537 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот триста сім) гривен, 29 копійок.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», який є правонаступником ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 1590 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто) гривен, 76 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення 19.11.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда