Справа № 308/8255/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.11.2021 місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючої судді Сарай А.І.,
за участю секретаря судового засідання Козак А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Васильчук Андрій Юрійович, до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Васильчук А.Ю., звернувся в суд з позовною заявою до ТОВ «Фінансова компанія «Паріс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Вказує, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Пивоварова Ю.Г. від 01.12.2020 року було відкрито виконавче провадження № 63776876 з виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса Горай О.С., яку представник позивача отримав 17.06.2021 року.
Вважає, що приватний нотаріус вчинив виконавчий напис з порушенням діючого законодавства, а саме: без дотримання вимог ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п. п. 3.1 п. 3 глави 16 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, п. п. б) ч. 2 п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, на підставі документів, що не свідчили про безспірність заборгованості; узгодження з позивачем неустойки (штрафів) не було та вимоги заявлені понад загальну і спеціальну позовну давність за період з 14 серпня 2013 року, оскільки кредитний договір (заява) припинив свою дію ще 14.08.2014 року у відповідності до умов договору.
Представник позивача звертає увагу, що приватним нотаріусом був вчинений виконавчий напис всупереч вимозі ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Згідно з оскаржуваним виконавчим написом стягнення за кредитним договором здійснено за період 13.08.2014 року по 23.04.2020 року. Тобто, заборгованість у вигляді тілу кредиту та відсотків розраховані за період понад трьох років та, відповідно, понад встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності в три роки для вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Дане питання є спірним.
Крім того, наголошує, що до складу заборгованості включені штрафи та пеня у сумі 1125грн. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф є різновидом неустойки. До вимог про стягнення штрафу відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Дане питання є спірним. Тобто, складову заборгованості у вигляді штрафу розраховано за період понад одного року та, відповідно, понад встановленого ст. 258 ЦК України спеціального строку позовної давності у один рік для вимог про стягнення неустойки.
Представник позивач зазначає, що доказів того, що вказані суми погоджувалися між банком та позичальником, нотаріусу відповідачем надано не було.
За твердженням представника позивача, вищенаведені факти свідчать про те, що спір по даному кредитному договору існує з 2013 року, а тому виконавчий напис вчинено з порушенням норм матеріального права.
Вказує, що своє право на примусове виконання зобов`язання боржником ПАТ «Дельта Банк» не скористався в період з 14.08.2014 року по 14.08.2017 року (в межах строків позовної давності в даних правовідносинах) шляхом подачі позову до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області при наявності доказів фактичного отримання кредиту позивачем. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Вказана у виконавчому написі заборгованість не є безспірною, а виконавчий напис вчинено без дотримання вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат».
Також просить звернути увагу на те, що приватним нотаріусом було винесено оспорюваний виконавчий напис без врахування правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-126цс13. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису від 25.09.2020 року не переконався у безспірності заборгованості, що підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, а також щодо дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 Переліку. Також нотаріус не з`ясував чи не пропущено відповідачем строк позовної давності, не встановив коли було здійснено останню оплату по кредиту за вчинив стягнення у виконавчому написі з 14.08.2014 року, тобто більше ніж три роки. В матеріалах оскаржуваного виконавчого напису відсутні будь-які обґрунтування та належні документи, які б підтверджували, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, враховуючи також те, що заборгованість стягнуто за період з 14.08.2014 року.
З урахуванням наведеного вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не перевірив, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, не дослідив оригінал кредитного договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, а саме виписку з рахунків боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості, про це не зазначено у виконавчому написі та не подано інших доказів.
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.07.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому його представник адвокат Васильчук А.Ю. подав до суду заяву, згідно з якою просить розгляд справи провести без участі позивача та його представника, зазначивши, що позовні вимоги підтримують та просять задовольнити позов в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують.
Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток про виклик рекомендованими поштовими відправленнями, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток про виклик рекомендованими поштовими відправленнями, про причини неявки не повідомлено, письмові пояснення щодо позову не подано, клопотань про відкладення справи до суду не надходило.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За таких обставин, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує позивач.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного.
Зазначений виконавчий напис пред`явлено до виконання стягувачем ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» приватному виконавцю виконавчого округу Закарпатської області Пивоварову Ю.Г.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Пивоварова Ю.Г. від 01.12.2020 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису (ВП № 63776876).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Пивоварова Ю.Г. від 12.02.2021 року накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_1 .
Згідно з пунктом четвертим статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.
Згідно пункту 1 цього Переліку, виконавчі написи на договорах, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, вчиняються лише тоді, коли такі договори посвідчені нотаріально.
Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.
Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-158цс15.
Разом з тим, стаття 88 Закону України «Про нотаріат» містить імперативну норму про те, що виконавчий напис нотаріуса видається лише якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, у відносинах під юридичними особами не більше року, або ж законом встановлений більший строк давності для певної конкретної вимоги.
Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.
Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й встановити та зазначити у рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
З матеріалів справи вбачається, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, оскільки сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості позивача.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі № 916/3006/17).
Заборгованість за кредитним договором в оскаржуваному виконавчому написі відповідач просить стягнути за період з 23 квітня 2020 року по 23 квітня 2020 року.
Кредитний договір укладено 14.08.2013 року, при цьому строк ліміту кредитної лінії: 364 (календарних) дні.
Таким чином, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Однак, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування.
Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 711/6227/14-ц.
Виходячи з наявних у матеріалах справи доказів, нараховування передбачених кредитним договором процентів за кредитом припинилося після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування.
Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів безспірності заборгованості.
Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат».
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а вимоги позивача визнає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і підтверджені документально судові витрати у вигляді судового збору у загальному розмірі 1362 грн., з яких: за подання позовної заяви в сумі 908 грн., за подання заяви про забезпечення позову в сумі 454 грн.
Керуючись статтями 13, 76, 80, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 279-284, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Васильчук Андрій Юрійович, до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити повністю.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, що знаходиться за адресою: вул. Леха Качинського, 6, м. Житомир.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Дата складення повного судового рішення 15 листопада 2021 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області А.І. Сарай