Провадження № 22-ц/811/2816/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.

суддів:Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Симцґ В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Франківського районного суду м.Львова від 23 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Кредобанк», за участю третіх осіб приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христини Миколаївни та приватного виконавця Мілоцького Олега Леонідовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до акціонерного товариства «Кредобанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 25 серпня 2016 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та ним, позивачем, укладено кредитний договір №3231/2016 про надання йому, позивачу, кредиту в сумі 475813,80 гривень на строк до 24 серпня 2023 року. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та ним, позивачем, 25 серпня 2016 року укладено договір застави транспортного засобу КІА CARENS, 2015 року випуску, № шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 616000 (шістсот шістнадцять тисяч) гривень 00 коп., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Медведенко Галиною Валеріївною. 05 лютого 2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною вчинено виконавчий напис №397 на договорі застави, яким запропоновано звернути стягнення на рухоме майно, а саме на автомобіль, який належить ОСОБА_1 . Виконавчим написом приватний нотаріус за рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля запропонував задовольнити вимоги банку за період з 01.12.2018 по 04.02.2020 включно, у тому числі 355 633,71 грн. неповернутої суми кредиту; 21 675,09 грн. прострочених відсотків; 12 250,86 грн. заборгованості по пені за період з 04.02.2019 по 04.02.2020; 2 000,00 грн. плату нотаріусу за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 391 559,66 грн. 19 лютого 2020 року приватним виконавцем Мілоцьким Олегом Леонідовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за номером ВП №61332693, якою відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №397 від 05.02.2020 про звернення стягнення на автомобіль. 26 травня 2020 року приватним виконавцем складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на автомобіль і за актом приймання передавання переданий державному підприємству «СЕТАМ» з метою подальшої його реалізації.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 23 червня 2021 року позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Кредобанк», за участю третіх осіб приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христини Миколаївни та приватного виконавця Мілоцького Олега Леонідовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною 05 лютого 2020 року, зареєстрований у реєстрі № 397, виконавчий напис про звернення стягнення на автомобіль марки КІА CARENS, 2015 року випуску, № шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 .

Стягнуто з АТ «Кредобанк» (м. Львів, вул. Сахарова 78, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на оплату судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство «Кредобанк», подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Вказує, що договір застави є належним нотаріально посвідченим договором, на підставі якого можна вчиняти виконавчий напис нотаріуса, адже норми цивільного законодавства та самі умови договору застави передбачають подання договору застави для звернення стягнення на заставне майно шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Зазначає, що АТ «Кредобанк» на час вчинення виконавчого напису дотримався вимог до документів що додаються до заяви до приватного нотаріуса про вчинення виконавчого напису нотаріуса, додавши документи, що підтверджують безспірність заборгованості. А погашення позивачем заборгованості у розмірі 6000 грн. після вчинення виконавчого напису, не дає підстав вважати, що прострочена заборгованість була погашена в повному розмірі.

Із врахуванням наведеного, просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 червня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України суд, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що не можливо однозначно стверджувати про безспірність заборгованості за кредитним договором на момент вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису, оскільки з долучених до відзиву додатків вбачається, що позивачем здійснювались виплати на користь банку за кредитним договором. А для спростування доводів позову відповідач не подав належних і допустимих доказів, визначених законом, а відзив на позовну заяву містить лише посилання на норми законодавства, які визначають права обтяжувача в разі порушення боржником зобов`язання.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 25 серпня 2016 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та позивачем укладено кредитний договір №3231/2016 про надання йому, позивачу, кредиту в сумі 475813,80 гривень на строк до 24 серпня 2023 року.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та позивачем, 25 серпня 2016 року укладено договір застави транспортного засобу КІА CARENS, 2015 року випуску, № шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 616000 (шістсот шістнадцять тисяч) гривень 00 коп., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Медведенко Галиною Валеріївною.

05 лютого 2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною вчинено виконавчий напис №397 на договорі застави, яким запропоновано звернути стягнення на рухоме майно, а саме на автомобіль, який належить ОСОБА_1 .

Виконавчим написом приватний нотаріус за рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля запропонував задовольнити вимоги банку за період з 01.12.2018 по 04.02.2020 включно, у тому числі 355 633,71 грн. неповернутої суми кредиту; 21 675,09 грн. прострочених відсотків; 12 250,86 грн. заборгованості по пені за період з 04.02.2019 по 04.02.2020; 2 000,00 грн. плату нотаріусу за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 391 559,66 грн.

Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України)

Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 87 Закону України «Про нотаріат»).

У частині першій статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (в редакції діючій на час вчинення оспорюваного виконавчого напису).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 і від них Велика Палата Верховного Суду не відступала, на час розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості. Якщо порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, допущені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не свідчать про недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених статтею 88 Закону України «Про нотаріат», та не призвели до порушення гарантованих законом прав боржника або стягувача, вони не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню».

У пунктах 17, 18, 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік)».

Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, у разі стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

На виконання вимог Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172 АТ «Кредобанк» надало нотаріусу документи для вчинення 05 лютого 2020 виконавчого напису №397, у тому числі: нотаріально посвідчений договір застави, меморіальні ордери, виписку по руху коштів, розрахунок заборгованості, розрахунок пені по простроченій заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, колегія суддів вважає, що АТ «Кредобанк» на час вчинення виконавчого напису, дотримався вимог до документів, що додаються до заяви до приватного нотаріуса про вчинення виконавчого напису нотаріуса, додавши документи, що підтверджують безспірність заборгованості.

Посилання суду першої інстанції на те, що позивачем здійснювались виплати на користь банку за кредитним договором як на підставу для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Виконавчий напис було вчинено 05 лютого 2020 року, а ОСОБА_1 на погашення заборгованості кошти було внесено лише 06 лютого 2020 року , що вбачається з розрахунку руху коштів по рахунку з 25.08.2016 року 19.08.2020 року.

З огляду на зазначене, колегія суддів не вбачає підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке

конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до п. 4. ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню та постановлення нового судового рішення.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.13 ст. 142 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Кредобанк» задоволено, таким чином, стягненню з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Кредобанк» підлягає 1261 грн. судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Кредобанк» - задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 23 червня 2021 року скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Кредобанк», за участю третіх осіб приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христини Миколаївни та приватного виконавця Мілоцького Олега Леонідовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» 1261 грн. судових витрат за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2021 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.