ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8528/21 Справа № 185/6638/20 Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, Орган опіки та піклування Чечелівської районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2020 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, Орган опіки та піклування Чечелівської районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що відповідач з березня 2014 року свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться дітьми, не приймає участі у їхньому житті.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, Орган опіки та піклування Чечелівської районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2021 року у справі №185/6638/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, Орган опіки та піклування Чечелівської районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав та ухвалити нове рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2021 року від інших учасників справи до апеляційного суду не надходили.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 доводяться батьками малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження серія НОМЕР_1 та серія НОМЕР_2 , виданих 25 січня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області відповідно (а.с.11, 13).

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи №2019, №2020 від 18.03.2020 року, виданих відділом реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 та проживають разом зі своєю матір`ю (а.с.12,14).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №1247 від 01.10.2020 року, виданої відділом реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, відповідач ОСОБА_5 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до Висновку Органу опіки та піклування Павлоградської міської ради №78 від 18.12.2013 року відповідач звернувся до органу опіки та піклування із заявою про визначення способів участі у вихованні малолітніх доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за порядком: кожної суботи з 9:00 до 12:00 години за його місцем проживання. Мати ОСОБА_1 з даним порядком не погодилася, вважала недоцільною участь ОСОБА_2 у вихованні дітей взагалі (а.с.59).

Відповідно до довідки №34/396 від 05.01.2021 року Павлоградського міськрайонного ВДВС Південно - Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) заборгованості по аліментам ОСОБА_2 , які стягуються на користь ОСОБА_1 на утримання дітей не має (а.с.60).

Згідно із характеристикою з місця проживання №02/01-21 від 05.01.2021 року, виданою ТБЦ Оптімус, ОСОБА_2 під час проживання з сусідами проявив себе позитивно, має багато друзів, підтримує дружні стосунки із сусідами, ввічливий, характеризується позитивно, скарг стосовно нього не надходило (а.с.63).

Згідно із виробничою характеристикою, виданою ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля ВСП "Шахтоуправління Павлоградське" ОСОБА_2 за час роботи зарекомендував себе врівноваженим, відповідальним, грамотним, старанним працівником. За свою компетентність та працьовитість користується повагою колег, не має порушень виробничої та трудової дисципліни, отримані завдання виконує якісно й у встановлений строк, вміє організувати виконання робіт(а.с.64).

Відповідно до Акту обстеження умов проживання, виданого Службою у справах дітей Павлоградської міської ради від 12.01.2021 року з метою підготовки висновку щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав, умови проживання та умови для виховання та розвитку дитини - добрі (а.с.81).

Відповідно до Висновку №7/15-8 від 19.02.2021року орган опіки та піклування адміністрації Чечелівського району Дніпровської міської ради вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.114-115).

Згідно із ст.3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства».

Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст. 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи, не доведено.

Доводи позивачки в апеляційній скарзі, що відповідач майже з перших днів не цікавився і не цікавиться особистим життям, успіхами та внутрішнім світом своїх дітей, не проявляє заінтересованості в їх долі, спільно вільний час не проводить та взагалі самоусунувся від виконання батьківських обов`язків колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом встановлено, що позивач разом із бабусею відсторонюють відповідача від спілкування з дітьми, у встановлений органом опіки та піклування "час для спілкування" не дозволяють спілкуватися з дітьми, рекомендації органу опіки та піклування позивачка не виконувала, всіляко цьому перешкоджала.

Доводи апелянта, що відповідно до висновку Павлоградської міської ради №78 від 18.12.2013 року визначені способи участі батька у вихованні малолітніх доньок за порядком: кожної неділі з 10:00 до 13:00 в присутності матері ОСОБА_2 не виконував також є безпідставними, оскільки суду не надано доказів умисного ухилення відповідача від виховання дітей, його свідомої винної поведінки, направленої на таке ухилення. Навпаки, з висновку органу опіки та піклування від 18.12.2013 року видно, що незважаючи на проведену профілактичну, роз`яснювальну роботу щодо рівних прав батьків на виховання дітей та спілкування з ними, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не досягнуто добровільної домовленості про участь батька у вихованні дітей, не знайдено компромісу та взаєморозуміння з даного питання, мати ОСОБА_1 вважає взагалі недоцільним участь батька у вихованні дітей.

Доводи апелянта, що між дітьми та біологічним батьком вже втрачено сімейні стосунки (відносини), діти не вважають ОСОБА_2 своїм батьком, не бажають з ним спілкуватися базуються тільки на припущеннях позивача і не можуть бути взяті до уваги, оскільки сторонами не заявлялося клопотання про призначення психолого-педагогічної експертизи метою виявлення індивідуальних психологічних особливостей дітей та особливостей їхніх відносин з батьками для вирішення питання про наявність або відсутність психологічного зв`язку з батьком.

Доводи апелянта, що думка дітей з даного питання не була з`ясована не знайшли свого підтвердження, оскільки в судовому засіданні сторони заперечували проти цього, мотивуючи це небажанням травмувати психіку дітей, зважаючи на їх вік.

Як вбачається з матеріалів справи та визнається сторонами згідно інформації з навчальних закладів та Дніпропетровської обласної федерації Таеквон-до ІТФ (а.с.19-22) за час навчання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач дійсно не був на батьківських зборах, тренуваннях, не цікавився навчанням дітей. Разом з тим, належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , позивачем не надано.

Відповідно до ч.4 ст.164 СК України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Суд бере до уваги висновок органу опіки та піклування адміністрації Чечелівського району Дніпропетровської міської ради №7115-8 від 19.02.2021 року про недоцільність позбавлення батьківський прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.127).

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки ОСОБА_2 та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, а посилання позивача щодо ухилення від виконання відповідачем батьківських обов`язків не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Крім того, ОСОБА_8 заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно дітей.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що родинний зв`язок між батьком і доньками можливо відновити, а тому не вбачається доведеності обставин необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільних дітей, а також те, що батько дітей проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд першої інстанції дійшли правильного висновку про відсутність наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тому апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2021 року слід залишити без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова