ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8116/21 Справа № 180/1056/21 Суддя у 1-й інстанції - Тананайська Ю. А. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 04 червня 2021 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що при виконанні трудових обов`язків внаслідок нещасного випадку отримав виробничу травму, про що було складено АКТ про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. Висновком МСЕК від 26 серпня 1998 року первинно встановлено 25 % втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності. При повторному огляді МСЕК визначено ступінь втрати працездатності 40% внаслідок трудового каліцтва. Висновком МСЕК від 16 березня 2020 року йому встановлено сукупний ступінь втрати професійної працездатності 80%, з яких: 45% по трудовому каліцтва, 35% по професійному захворюванню, встановлено другу групу інвалідності.

Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці йому завдана моральна шкода, у зв`язку з чим, він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування. Розмір моральної шкоди оцінює в сумі 270 000 грн.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 04 червня 2021 року позовом ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 40 000 грн. з утриманням податків та зборів. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обов`язок відповідача відшкодувати моральну шкоду у зв`язку із втратою позивачем професійної працездатності, виник з моменту встановлення висновком МСЕК втрати працездатності. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивовано тим, що суд не прийняв до уваги характер та безстроковість вимушених негативних змін у житті позивача, у зв`язку із втратою працездатності. Посилаючись на практику судів щодо стягнення суми моральної шкоди, просив збільшити розмір відшкодування моральної шкоди до 270 000 грн.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із відповідачем у справі з 1974 року по 2001 рік (а.с. 26-36).

20 березня 1998 року при виконанні трудових обов`язків стався нещасний випадок, за наслідками якого ОСОБА_1 отримав травму у вигляді розтрощення правої кисті з травматичною ампутацією великого пальця, про що складено акт за формою Н-1 № 8/4 від 23 березня 1998 року (а.с.14-17).

Відповідно виписки з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 26 серпня 1998 року ОСОБА_1 при первинному огляді встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв`язку із травмою на виробництві (а.с.10).

Згідно із висновком МСЕК від 31 серпня 1998 року ОСОБА_1 встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв`язку із травмою на виробництві (а.с.11).

Висновком МСЕК від 16 березня 2020 року ОСОБА_1 при повторному огляді встановлено сукупний ступінь втрати професійної працездатності 80% з яких: 45% - по трудовому каліцтву 1998 року; 35% по професійному захворюванню, встановлено другу групу інвалідності, безстроково (а.с.12-13).

Установивши в судовому засіданні факт заподіяння моральної шкоди позивачеві у зв`язку із частковою втратою професійної працездатності, а також ті обставини, що позивачу внаслідок виробничої травми спричинені моральні страждання, які підлягають компенсації, суд першої інстанції правильно стягнув компенсацію моральної шкоди, з урахуванням того, що таке право виникло у позивача з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності згідно з висновком МСЕК від 31 серпня 1998 року.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

Спори про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

ОСОБА_1 порушує питання про відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, що призвело до втрати ним професійної працездатності.

Втрата потерпілим професійної працездатності встановлюється висновком медичного органу. Позивачу втрату професійної працездатності встановлено висновком МСЕК від 31 серпня 1998 року, що є датою, із якої зараховується профзахворювання.

Тобто, на момент настання нещасного випадку на виробництві 20 березня 1998 року висновку МСЕК про встановлення ОСОБА_1 втрати професійної працездатності не існувало, а тому він не міг звертатися із вимогою про відшкодування йому моральної шкоди, та відповідне право виникло у нього із 31 серпня 1998 року.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, дійшов обґрунтованого висновку, про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки внаслідок незабезпечення роботодавцем безпечних і здорових умов праці у позивача виникло професійне захворювання, що призвело до втрати працездатностій й встановлення інвалідності. Отже суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, яку роботодавець зобов`язаний відшкодувати у силу зазначених вище норм закону.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц (провадження № 61-37529сво18).

Врахувавши обставини справи, які мають суттєве значення, зокрема ступінь втрати працездатності, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, наслідки, що настали, а також наведені норми матеріального права, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 40 000,00 грн буде відповідати засадам розумності, виваженості і справедливості.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають обставинам справи і ґрунтуються на вимогах закону.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Таким чином, приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які обґрунтовано їх спростував.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 04 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова