печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань - Орел А. О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі.

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідачів, які є власниками квартири АДРЕСА_1 , заборгованість за отримані послуги з утримання будинку та прибудинкової території на суму у розмірі 21 797, 58 грн, яка утворилася за період 01 червня 2016 року по 01 листопада 2019 року, коли споживачі фактично користувалися, проте не сплачували за надані послуги.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач на платній основі надає відповідачам послуги із забезпечення утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку № 11 , у якому розташована належна відповідачам квартира АДРЕСА_3 . Відповідачі мають заборгованість у розмірі 21 797, 58 грн, що свідчить про неналежне виконання відповідачами своїх зобов`язань.

У поданій до суду заяві про перегляд заочного рішення відповідач ОСОБА_1 просив суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності щодо вимог за період з червня 2016 року по квітень 2017 року. Загалом щодо позову наголошував, що позивачем не надано допустимих і достовірних доказів існування заборгованості, як і не доказано факт надання послуг утримання будинку та прибудинкової території, за які пред`являє вимогу про сплату.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду.

23 квітня 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

04 травня 2020 року до суду надійшла відповідь на повторний запит суду, направленого згідно з частиною шостою статті 187 ЦПК України, щодо відомостей про адресу зареєстрованого у передбаченому законом місця проживання відповідачів.

Ухвалою судді від 05 травня 2020 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

26 травня 2020 року представником позивача подано заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного рішення суду не має заперечень, підтримує позов у повному обсязі і просить задовольнити.

Заочним рішенням від 02 лютого 2021 року позов КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» задоволено у повному обсязі: присуджено стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача заборгованість у розмірі 21 797, 58 грн, судові витрати по сплаті судового збору по 1 051, 00 грн з кожного /а. с. 42-46/.

01 березня 2021 року відповідач ОСОБА_1 подав заяву про перегляд заочного рішення, вказуючи на поважність причин пропуску строку подання такої заяви /а. с. 48-51/.

Ухвалою суду від 29 квітня 2021 року заочне рішення суду від 02 лютого 2021 року скасовано і призначено справу до нового розгляду /а. с. 65-66/.

Відповідач ОСОБА_1 та законний представник неповнолітньої відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими належним чином, про причини неявки до суду не повідомлено, заяви з процесуальних питань та по суті позову не надходили.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

ІІІ. Фактичні обставини.

Розпорядженням Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 20 вересня 2013 року № 509 «Про перезакріплення майна, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації» передбачено здійснення перезакріплення об`єктів житлового фонду разом з вбудованими нежилими приміщеннями з балансів комунальних підприємств по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс», «Печерська брама», «Хрещатик» та «Печерськжитло» на баланс комунального підприємства «Дирекція з управління нежитловим фондом Печерського району м. Києва», яке згідно до розпорядження Печерської районної у місті Києві державної адміністрації № 48 від 28 січня 2015 року перейменовано у комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва».

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_3 знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Києва та перебуває на балансовому обліку КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», надає послуги з утримання вказаного будинку та прибудинкової території, нараховує та збирає квартирну плату з мешканців квартир житлового фонду комунальної власності територіальної громади на обслуговуванні території й збір із власників приватизованих квартир за відшкодування експлуатаційних витрат з утримання будинку та прибудинкової території.

Відповідачі є власниками квартири АДРЕСА_4 , на праві спільної часткової власності по 1/2 частці, згідно з договором дарування від 23 червня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу Хрипун О. В., зареєстрованим за № 376, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку боргу за особовим рахунком № НОМЕР_1 , з червня 2016 року по листопад 2019 року заборгованість становить у розмірі 21 797, 58 грн за отримані відповідачами комунальні/експлуатаційні послуги з утримання будинку та прибудинкової території, яка не погашається.

IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до положень статті 13 Конституції України та за частиною четвертою статті 319, статті 322 Цивільного кодексу України, право власності зобов`язує власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною другою ст. 382 Цивільного кодексу України, власникам квартир нежитлових приміщень у дво- або багатоквартирному житловому буді належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та і обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше од: житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку розташовані на прибудинковій території.

У відповідності до ст. 360 Цивільного кодексу України, співвласник, відповідно до частки у праві спільної часткової власності, зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особам за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до пункту 5 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на під відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відсутність юридичного факту відмови споживача від споживання послуг є підставою для визначення ціни за надані послуги між споживачем керуючими компаніями, як сторонами вже укладеного договору, на час споживання споживачем відповідних послуг та свідчить про те, що ціна була узгоджена сторонами відповідно до норм частини першої статті 632 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 5 ст. 13 цього Закону, відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої і виконавцем.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Згідно із статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до частини першої ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом першим частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Із зазначених положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Таким чином, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу, відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з існуючими тарифами.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому право прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтями 20, 21 Закону визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

За пунктом 6 частини сьомої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

За приписами статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» № 417-VIII, приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні, несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруд призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія є спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку (власників житлових та нежитлових приміщень).

Обов`язок щодо належного утримання та забезпечення належного санітарного, протипожежного і технічного стану спільного майна багатоквартирного будинку покладено на співвласників багатоквартирного будинку (стаття 7 Закону 417-VIII).

Оскільки, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги», статтею 1 якого унормовано, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Нарахування за надані послуги здійснюються, враховуючи витрати Підприємства, на умовах чинного договору. Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території був опублікований у випуску газети «Хрещатик» від 14 липня 2015 року № 99 (4695) (ст. 6-7) як договір приєднання відповідно до ст. 634 Цивільного кодексу України.

Аналізуючи законодавство, що регулює відносини, які виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, суд може прийти до висновку щодо того, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий висновок висловлено Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року № 6-2951цс15 та у постанові від 15 травня 2014 року у справі № 5011-31/17255-2012.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із частиною першою ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про сплату заборгованості у добровільному порядку, наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано.

Разом з тим, відповідач заявив у своєму відзиві про застосування судом наслідків пропуску позивачем строку позовної давності.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, і починає перебіг від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з приписами частини першої статті 260 Цивільного кодексу України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, як визначено частиною першою статті 254 Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» охоплюють період нарахування боргу по сплаті за послуги з червня 2016 року по листопад 2019 року, власне з позовом до суду позивач звернувся 22 квітня 2020 року подавши його засобами поштового зв`язку /а. с. 12/.

Отже трирічний строк позовної даності щодо вимог позову за період з червня 2016 року по березень 2017 року включно сплив, позивач не звертався із заявою про його поновлення та не вказував на поважність причин його пропуску.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі «Юкос проти Росії», пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Враховуючи подану відповідачем заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідачів підлягає сума боргу у розмірі 19 180, 66 року, нарахований за період з квітня 2017 року по листопад 2019 року включно, згідно з частиною першої статті 257 Цивільного кодексу України.

V. Розподіл судових витрат.

За частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з задоволенням позову частково, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 849, 54 грн (87, 99 % від 2 102, 00 грн), відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідачів у рівній частці з кожного.

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст.ст. 3, 8, 21, 22, 24, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України,

ст.ст. 1-22, 251-267, 509, 526, 901, 903 Цивільного кодексу України,

ст.ст. 1-20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

ст.ст. 1-18, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 274-279, 289, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Задовольнити заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , поштовий індекс адреси місця проживання АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , поштовий індекс адреси місця проживання АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) у солідарному порядку на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» (поштовий індекс адреси місцезнаходження 01021, м. Київ, пров. Мар`яненка, буд. 7, ) суму заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з квітня 2017 року по листопад 2019 року включно у розмірі 19 180, 66 грн, судові витрати по сплаті судового збору по 924, 77 грн з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. В. Литвинова