Провадження 2/193/404/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

19 листопада 2021 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області
у складі: головуючого судді Томинця О.В.,
при секретарі судового засідання Хомич Н.О.
за участі представника позивача Верещаги О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Софіївка Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної Казначейської Служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення,
Стислий виклад позиції позивача
10.08.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Держави України в особі Державної Казначейської Служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
Позовна заява мотивована тим, що вироком Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.03.2020 ОСОБА_2 засуджено за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі.
ОСОБА_1 є потерпілим від кримінального правопорушення, оскільки йому були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.
Постановою державного виконавця Софіївського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кодня І.М. відкрито виконавче провадження ВП № 64041011 по стягненню з ОСОБА_2 на його користь матеріальної та моральної шкоди у вищевказаних розмірах.
Проте, шкода, яка спричинена кримінальним правопорушенням позивачу не відшкодована, оскільки у боржника відсутнє будь-яке майно, а сам засуджений не працевлаштований в ДУ "Вільнянська виправна колонія (№20)", в якій він відбуває покарання.
Заяви (клопотання) сторін та процесуальні дії у справі
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Присутній у судовому засіданні його представник ОСОБА_3 , посилаючись на обставини викладені позивачем у позовній заяві, заявлені ним вимоги підтримав і просив їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував.
Представник відповідача Державної Казначейської Служби України в судове засідання явку свого представника повторно не забезпечив, про причини його неявки суду не повідомив, хоча про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, завчасно у строки передбачені ч. 5 ст. 128 ЦПК України, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, а тому суд, за згоди представника позивача, на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів.
За клопотанням представника позивача 21.10.2021 судом витребувано у Софіївського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) матеріали виконавчого провадження ВП № 64041011 по стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди.
Фактичні обставини встановлені судом
Судом встановлено, що вироком Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року у справі № 193/375/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого частиною першою статті 121 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2020 року названий вирок суду першої інстанції змінено - виключено з мотивувальної частини вироку посилання на певні докази та на обставину, яка обтяжує покарання засудженому. Цивільній позов ОСОБА_1 залишено без змін (а.с.35-44).
05 січня 2021 року постановою державного виконавця Софіївського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Коднею І.М. відкрито виконавче провадження №64041011 (а.с. 67).
Відповідно до інформаційної довідки № 239858838 від 06.01.2021 відносно майна ОСОБА_2 - у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відповідні відомості (а.с. 71,72 ).
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 239861400 від 06.01.2021 державним виконавцем винесено постанову від 06.01.2021 про арешт майна ОСОБА_2 в зв`язку із зазначеним виконавчим провадженням (а.с. 73).
Відповідно до відповіді Пенсійного фонду України від 05.01.2021- відносно ОСОБА_2 не знайдено інформації щодо роботи за трудовими договорами та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи (а.с. 76).
Відповідно до постанови державного виконавця від 27.04.2021 звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , що відбуває покарання у ДУ «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» (а.с. 80).
Проте, як видно з листа Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№20)» від 19.05.2021, ОСОБА_2 відбуває покарання в даній установі виконання покарань, однак не працевлаштований (а.с. 17).
З цього часу, по день направлення запиту суду до Софіївського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про витребування матеріалів виконавчого проводження, а саме по 21 жовтня 2021 року, державним виконавцем жодних дій щодо виконання названого виконавчого листа, не вчинено.
Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права
Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю, зважаючи на наступне.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 8 статті 7 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) затверджено принцип цільового використання коштів, зокрема, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями.
Державна казначейська служба України діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення).
Відповідно до Положення Державна казначейська служба України забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунка та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються. Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Тобто, казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини першої статті 2 ЦК України.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Відповідно до статті 1177 ЦК України (у редакції закону від 16 травня 2013 року) шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.
Положення цієї статті передбачають можливість компенсації шкоди, завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, за рахунок Державного бюджету України виключно у випадках та порядку, передбачених законом.
Проте, на теперішній час у національному законодавстві відсутній відповідний нормативно-правовий акт, який визначає такий порядок відшкодування шкоди.
Положення статті 1177 ЦК України не формулюють норм прямої дії, які б регулювали відносини щодо відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, до прийняття закону про відшкодування державою шкоди відповідно до статті 1177 ЦК України на підставі загальних правил відшкодування шкоди здійснюватися не може.
Подібного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року за наслідками розгляду справи № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18).
Механізм відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за рахунок коштів Державного бюджету України на сьогодні законодавчо визначений Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".
Водночас цей Закон передбачає можливість відшкодування шкоди, завданої правопорушенням, за рахунок коштів Державного бюджету України лише у випадку, коли правопорушення вчинено спеціальним суб`єктом (правоохоронним органом, органом прокуратури, судом) і набуло вигляду незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою тощо.
Порядок відшкодування шкоди потерпілим від злочину за рахунок коштів Державного бюджету України законом не визначений.
Та обставина, що державний виконавець не забезпечив виконання судового рішення через відсутність у боржника майна, не може бути безумовною підставою для покладення на державу відповідальності за шкоду, завдану конкретними особами, на підставі статті 1177 ЦК України.
Зазначене є передчасним, оскільки ОСОБА_1 не скористався правом повторного звернення до державного виконавця для перевірки майна боржника, не оскаржив дії/бездіяльність державного виконавця, якщо вважає, що він неналежним чином виконував судове рішення.
Зазначених положень закону позивач не дотримався і у справі відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 звертався до державної виконавчої служби для повторної перевірки майнового стану боржника.
При цьому відсутні відомості про оскарження бездіяльності державного виконавця у зв`язку з тривалим невиконанням рішення суду.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі №720/1607/16-ц від 07 листопада 2018 року та у справі № 720/412/16-ц від 24 червня 2019 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням наведеного, суд керуючись положеннями статті 1177 ЦК України доходить висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, оскільки держава Україна не гарантує безумовного права потерпілого на відшкодування шкоди, завданої злочином, а умови і порядок відшкодування такої шкоди державою не визначені, отже ОСОБА_1 не мав законних сподівань на отримання вказаного відшкодування.
Судові витрати слід компенсувати за рахунок держави, оскільки ОСОБА_1 звільнений при подачі позову від сплати судового збору.
Керуючись ст. 259, 263-265, 268, 280-281, 354, 355 ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної Казначейської Служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте районним судом при поданні відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, заяви про перегляд заочного рішення, якщо апеляційну скаргу, заяву про перегляд заочного рішення не буде подано.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
Повний текст рішення суду складено 23 листопада 2021 року.
Суддя О.В. Томинець