Справа № 175/4649/20
Провадження № 2/175/1340/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М ЕН Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

16 листопада 2021 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Бойко О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Кучеренка О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначив про те, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Крім того, в даному домоволодінні також зареєстровані члени його родини (дружина, син і теща), а також відповідачка по справі, яка не є членом його родини та в зазначеному будинку фактично не проживає та її особисті речі там відсутні, проте у добровільному порядку знятися з реєстрації відмовляється. Разом з тим, позивач зазначив, що несе додаткові витрати по сплаті комунальних послугах, та інші витрати на утримання житла через реєстрацію відповідачки, тому він змушена звернутися до суду з вимогами про визнання відповідачки такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням.

Позивач надав письмову заяву у якій вимоги підтримав у повному обсязі, розгляд справи просив проводити без його участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Ухвалою суду від 16.01.2021 року відкрито провадження у даній справі та відповідачеві визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачі у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подали, а тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України.

Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

Так судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 , на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 23 травня 2014 року та договором купівлі-продажу земельної ділянки від 23 травня 2014 року.

Також встановлено, що згідно довідки про склад сім`ї, виданої Підгородненською міською радою №657 від 01.12.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані:

ОСОБА_3 , 1937 р.н. - теща позивача;

ОСОБА_4 , 1960 р.н. - дружина позивача;

ОСОБА_5 , 1988 р.н. - син позивача;

а також відповідачка ОСОБА_2 , 1974 р.н., яка у родинних стосунках із членами сім`ї позивача не перебуває.

Разом з тим, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_2 не проживає у вказаному будинку та не є членом родини позивача, не веде спільне господарство із членами сім`ї. зокрема, факт не проживання відповідача разом із сім`єю позивача підтверджується відповідним актом, складений Головою вуличного комітету №76 ОСОБА_6 , а також свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Крім того, відповідно до довідки Вуличного комітету №76, починаючи з моменту купівлі-продажу вказаного будинку, сторонні особи, крім тих, що належать до родини позивача, не проживають у вказаному будинку.

У свою чергу, реєстрація відповідачки у будинку позивача, перешкоджає останньому в повній мірі володіти та розпоряджатися належним йому на праві власності майном, а саме він змушений сплачувати додаткові комунальні послуги за всіх зареєстрованих у будинку осіб та матиме перешкоди у випадку здійснення продажу будинку через реєстрацію у ньому сторонніх осіб.

Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Права власника житлового будинку чи квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. Частиною 1 ст. 156 ч. 1 ст. 165 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Це дружина наймача, їх діти і батьки, членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Члени сім`ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Фізична особа може мати кілька місць проживання ( ч.6 ст.29 ЦК України). Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом (ч.4 ст.9 ЖК України). У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання ,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» за №2 від 12 квітня 1985 року зазначено, що судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року зазначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 роз`яснив наступне: «Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить віл вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української PCP, ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилам приміщенням: про визнання особи безвісно відсутньою: про оголошення фізичної особи померлою».

ВСУ зазначив: «Власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрацію (ВСУ від 16.11.2016 року №6-709цс16).

Відповідно до п. 3 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016року №207 реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради).

Відповідно до п. 26 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За таких підстав суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, як таких, що знайшли своє об`єктивне підтвердження, і тому вони підлягають до повного задоволення.

Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь Держави повинно бути стягнено судовий збір в сумі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 386, 391, 393, 405 ЦК України, 263-268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у користуванні будинком що розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 , 1974 року народження, такою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття її з реєстрації за вказаною адресою.

Стягнути ОСОБА_2 , 1974 року народження на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 840,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Бойко