Провадження № 2/742/1742/21
Єдиний унікальний № 742/4432/21
УХВАЛА

про направлення справи за підсудністю

23 листопада 2021 року м.Прилуки

Суддя Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області Фетісова Н.В., ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРФІНАНС» про визнання недійсним договору кредитної лінії,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ТОВ «ІНТЕРФІНАНС» про визнання недійсним договору кредитної лінії.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що в кінці травня 2021 року на її поштову адресу за місцем реєстрації та проживання надійшла вимога ТОВ «ІНТЕРФІНАНС» за №4293 від 18 травня 2021 року, згідно якої 03 листопада 2020 року між нею та товариством було укладено договір позики/кредитної лінії IU4288095, номер в ІТС компанії IU0938324, у відповідності до якого позивачем отримано кредитні кошти, які вона вчасно не повернула, у зв`язку з чим у неї перед ТОВ «ІНТЕРФІНАНС» виникла заборогованічсть в розмірі 5599 грн. Оскільки, ОСОБА_1 ніколи не зверталася до ТОВ «Інтерфінанс» з приводу отримання позики, не реєструвалася на їх офіційному сайті, не робила ніяких заявок на отримання коштів, не укладала ніяких договорів позики та не отримувала від даного товариства ніяких коштів, тобто спірний договір позики був укладений без її вільного волевиявлення та волі, без її участі, та про його існування їй не було нічого відомо, тому і звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору кредитної лінії.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до такого висновку.

За загальним правилом територіальної підсудності за вимогами ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань

У відповідності до положень ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Згідно з положеннями ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

У постанові Верховного Суду України від 18 липня 2012 року у справі №6-79цс12 зроблено висновок про те, що договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб`єктивного як щодо суб`єктивного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб`єктів учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб суб`єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами статей 1046-1048 ЦК України. Таким чином, за своєю правовою природою якщо між сторонами був укладений договір позики, під час вирішення спору необхідно керуватися положеннями ЦК України, що регулюють правовідносини, які виникли з договору позики.

Отже, позика не є фінансовою послугою у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», тому на спірні правовідносини не розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Указаний висновок підтримав Верховний Суд у постановах від 16 січня 2019 року в справі № 243/2997/16-ц, від 27 травня 2019 року в справі №633/444/17 та від 31 травня 2021 року в справі № 127/984/20.

Звернувшись до суду за місцем свого проживання із зазначеним позовом, ОСОБА_1 посилається на порушення її прав, у зв`язку із укладенням 03 листопада 2020 року договору позики №IU0938324, оскільки не зверталася до ТОВ «Інтерфінанс» з приводу отримання позики, не укладала ніяких договорів позики та не отримувала від даного товариства ніяких коштів, тобто не є споживачем послуг.

При цьому посилається на положення ч.3 ст.22 Закону України №1023-ХП від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів» як підставу для звільнення від сплати судового збору при подачі позову.

Проте, як вбачається з п.1 Загальних умов Договору позики, даний договір є Договором позики, який укладений між Сторонами у разі видачі позики. Складається зі Спеціальних умов Договору позики та Загальних умов Договору позики, а також будь яких змін або доповнень до них. Позика: Грошові кошти, які надаються Позикодавцем Позичальнику згідно з Договором та відповідно до податкового Законодавства мають статус фінансового кредиту. У відповідності до спеціальних умов Договору позикиIU0938324 від 03 листопада 2020 року, сума позики 2000 грн. Строк оплати 7 днів. Дата виплати 10 листопада 2020 року. Ця позика надається безкоштовно. Позичальник не сплачує жодних процентів за користування Позикою за Договором позики (п.4.1 Договору позики).

Відповідно до положень п.8.6. Договору позики, дія Закону України «Про споживче кредитування» не поширюється на даний Договір, оскільки позика за даним Договором не є споживчим кредитом.

Тобто убачається, що предметом спору є правовідносини, які склалися при укладанні договору позики.

Відповідно до ч.1 ст. 378 ЦПК судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

У відповідності до ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Спори між судами про підсудність не допускаються (ч. 1ст. 32 ЦПК).

Враховуючи, що юридична адреса відповідача по справі ТОВ «ІНТЕРФІНАНС»: 03035, м. Київ, вул.Сурікова, буд.3 А (Солом`янський район м.Києва) тому справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Солом`янського районного суду м.Києва, саме тому суд вважає за необхідне передати справу на розгляд до цього суду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.27, 31, 32, 187, 353, 354 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРФІНАНС» про визнання недійсним договору кредитної лінії, передати на розгляд до Солом`янського районного суду м.Києва (03113, м.Київ, вул.Полковника Шутова, буд.1), за підсудністю.

Копію ухвали про передачу справи за підсудністю направити позивачу.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою підсудністю з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Суддя Наталія ФЕТІСОВА