ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 листопада 2021 року

м.Харків

справа № 638/521/21

провадження № 22-ц/818/5647/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 липня 2021 року, постановлене під головуванням судді Яковлевої В.М., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 09 липня 2021 року), -

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 8 709,20 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 липня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 23.04.2013 року у розмірі 8 709,20 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача судовий збір у розмірі 2 102 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 09 липня 2021 року, а також ухвалу суду від 09 липня 2021 року про прийняття до розгляду заяви позивача про зменшення позовних вимог. Відповідачка просила прийняти нове рішення по суті позовних вимог, визнавши суму боргу саме у розмірі 5 158,30 грн., що не був доведений позивачем у суді, і тому загальна сума позову має бути зменшена на суму недоведеного боргу. ОСОБА_1 просила також судовий збір покласти на сторони у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; відповідачка зазначає, що у період з 05.12.2020 року до 18.01.2021 року вона у добровільному порядку здійснила погашення боргу на загальну суму 3 054,73 грн., а 01.02.2021 року сплачено ще 995 грн., 17.02.2021 року сплачено 500 грн.Таким чином ОСОБА_1 вважає, що вона не ухиляється від сплати заборгованості за кредитом. Також вказує, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи 09 липня 2021 року, що позбавило її можливості подати свої заперечення в тому числі і на ухвалу суду від 09 липня 2021 року про прийняття до розгляду заяви позивача про зменшення позовних вимог. Відповідачка заперечує проти пред`явленої у січні 2021 року суми позову у розмірі 13 258,93 грн., зазначає, що нею сплачено Банку 5 158,30 грн. Тому ОСОБА_1 визнає борг за кредитним договором у розмірі 8 100,63 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в тому числі, просила скасувати ухвалу суду від 09 липня 2021 року про прийняття до розгляду заяви позивача про зменшення позовних вимог, яка відповідно до вимог ст. 353 ЦПК України, не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, заперечення на вказану враховуються при розгляді апеляційної скарги на рішення суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка належним чином не виконала зобов`язання за договором кредиту від 23.04.2013 року, тому наявні підстави для стягнення з неї на користь Банку заборгованість за кредитом у розмірі 8 709,20 грн.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 23 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.16 т.1).

Згідно з розрахунком заборгованості, який наданий позивачем при подачі позову, станом на 30 листопада 2020 року заборгованість відповідачки за кредитним договором від 23.04.2013 року становить 13 258,93 грн. (12-13 т.1), з яких:

-12 106,41 грн. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 600,50 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту та 11 505,91 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту;

-1 152,52 грн. заборгованість за нарахованими відсотками.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем наданий розрахунок заборгованості відповідачки за кредитним договором від 23.04.2013 року станом на 25 березня 2021 року (а.с.164-166 т.1), з якого убачається, що заборгованість ОСОБА_1 за наданим кредитом становить 8 709,20 грн.

Як на підставу позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що зобов`язання за кредитним договором відповідачка належним чином не виконала, тому наявні підстави для стягнення заборгованості у розмірі 8 709,20 грн.

Статтями 3, 11 ЦК України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч.1 ст. 626 та ч.1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до абз. 2 ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ч.1 та 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такий самій сумі або речі, визначені родинними ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

ОСОБА_1 не заперечує факт укладення кредитного договору. Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав відповідачка не заявляла.

Матеріали справи свідчать про те, що станом на 25 березня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 23.04.2013 року становить 8 709,20 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 23.04.2013 року у розмірі 8709,20 грн., - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не ухилялася від виконання зобов`язання за кредитом, - не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Посилання ОСОБА_1 на не доведення позивачем суми боргу у розмірі 8 709,20 грн. - не приймаються колегією суддів, оскільки з розрахунку заборгованості відповідачки за кредитним договором від 23.04.2013 року убачається, що станом на 25 березня 2021 року заборгованість відповідачки за наданим кредитом становить 8 709,20 грн.; погашено заборгованості за поточним тілом кредиту на суму 7 729,29 грн., погашено заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 5 384,51 грн., погашено заборгованість по нарахованим відсоткам 279,79 грн., погашено заборгованість по простроченим відсоткам у розмірі 2578,32 грн. Таким чином заборгованість за тілом кредиту становить 8 709,20 грн.

Подаючи заяву про зменшення позовних вимог, позивачем враховані суми, які сплачені відповідачкою на погашення заборгованості за кредитним договором.

Крім того при постановленні ухвали про прийняття до розгляду заяви позивача про зменшення позовних вимог, - судом дотримані вимоги закону.

Посилання апелянта на те, що ухвала суду від 09 липня 2021 року про прийняття до розгляду заяви позивача про зменшення позовних вимог підлягає скасуванню, - не приймається колегією суддів, в тому числі і з урахуванням того, що зменшення позовних вимог не порушує права та інтереси позивачки.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова