ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1161/21 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

апелянта та представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2021 року (постановлену суддею Черніцька І.М., повний текст якої складено 01 жовтня 2021 року) у цивільній справі № 607/25518/19 за позовом ОСОБА_1 до Споживчого кооперативу "Степана Бандери", Обслуговуючого кооперативу "Молодіжний Тернопіль", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів про внесення пайових внесків за №5 від 20.10.2016 року, за №35 від 02.11.2016 року, скасування реєстрації права власності на квартири, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

29 вересня 2021 року позивач подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 вчиняти дії щодо відчуження будь-яким чином квартири за АДРЕСА_1 .

Заяву мотивовано тим, що на даний час вона має право на однокімнатну квартиру на шостому поверсі під АДРЕСА_2 . В матеріалах справи міститься проект поверху, яким підтверджується той факт, що на шостому поверсі було запроектовано однокімнатну квартиру будівельною площею 46,64 кв.м. Саме на таку квартиру вона має укладений договір та рішення суду про визнання майнових прав. Проектна документація на будівництво багатоквартирного будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_3 змінювалась. В матеріалах справи міститься проект поверху, з якого вбачається, що однокімнатна квартира, яка в попередньому проекті мала площу 46,64 кв.м., запроектована площею 45,95 кв.м. на шостому поверсі. Після здачі будинку в експлуатацію спірна однокімнатна квартира має номер АДРЕСА_2 та площу 47,9 кв.м.

З довідки за №10/08-21 від 10 серпня 2021 року, виданої ФОП ОСОБА_4 , вбачається, що запроектованій однокімнатній квартирі проектною площею 46,64 кв.м. на шостому поверсі в другому під`їзді будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_4 після здачі будинку в експлуатацію присвоєно номер АДРЕСА_2 та її площа складає 47,9 кв.м. Присвоєння нумерації під`їздів використовується забудівниками на практиці до здачі будинків в експлуатацію для укладення договорів пайової участі. Як правило проектна площа, будівельна адреса будівників та квартир в них після введення будинку в експлуатацію змінюються.

Від знайомих вона дізналася, що відповідач ОСОБА_3 виставляє на продаж спірну квартиру, що унеможливить виконання рішення суду та вона не зможе відновити свої порушені права.

Посилаючись на наведене, просила вжити заходів забезпечення позову.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову, якою задоволити її заяву.

Вказує, що забезпечення позову є співмірним та адекватним позовним вимогам та унеможливить відчуження квартири до розгляду справи по суті.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 має право саме на однокімнатну квартиру на шостому поверсі під АДРЕСА_2 , яка передана у власність ОСОБА_3 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали та навели доводи аналогічні викладеним у скарзі.

Додатково пояснили, що вони звернулись з такими вимогами щоб суд у разі відмови у задоволенні одних вимог задовольнив інші.

Представник відповідача апеляційну скаргу заперечив і вказав, що відсутні підстави для забезпечення позову.

Додатково пояснив, що ОСОБА_1 не оплатила у повному обсязі повну вартість квартири, а внесла лише частину коштів.

Зазначив, що позовні вимоги є суперечливими оскільки вони містять дві взаємовиключні вимоги: зобов`язати передати їй в установленому законом порядку документи для оформлення та реєстрації права власності на однокімнатну квартиру на шостому поверсі в будинку по АДРЕСА_5 і одночасно стягнути із Споживчого кооперативу Степана Бандери на її користь 175000грн. оплачених за 41,66 кв.м. незавершеної будівництвом однокімнатної квартири та 516 724,06 грн. інфляційних втрат.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом, який згодом уточнила та просила:

- визнати недійсним Договір про внесення пайового внеску №5 від 20.10.2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та Обслуговуючим кооперативом «Молодіжний Тернопіль»;

- визнати недійсним Договір про внесення пайового внеску №35 від 02.11.2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та Обслуговуючим кооперативом «Молодіжний Тернопіль»;

- скасувати реєстрацію про право власності на квартиру за АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , реєстраційний номер № 101;

- скасувати реєстрацію про право власності на квартиру за АДРЕСА_6 за ОСОБА_2 , реєстраційний номер № 101;

- зобов`язати Споживчий кооператив «Степана Бандери» та Обслуговуючий кооператив «МОЛОДІЖНИЙ ТЕРНОПІЛЬ» передати їй в установленому законом порядку документи для оформлення та реєстрації права власності на однокімнатну квартиру на шостому поверсі в будинку по АДРЕСА_5 ;

- стягнути із Споживчого кооперативу «Степана Бандери» на її користь 175000грн. оплачених за 41,66 кв.м. незавершеної будівництвом однокімнатної квартири та 516 724,06 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування вимог позивач вказала, що 11 березня 2008 року вона уклала із ПП «ТФ Будівельник» договір про пайове будівництво на однокімнатну квартиру за АДРЕСА_7 . На виконання умов даного договору вона здійснила оплату у розмірі 175 000грн.

26 квітня 2010 року між нею та ПП «Гео-2004» було укладено договір для організації та проведення будівництва однокімнатної квартири за АДРЕСА_7 . Попередній договір нею було укладено із ПП «ТФ Будівельник»

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13 квітня 2011 року за нею визнано майнові права на 41,66 кв.м. незавершеної будівництвом однокімнатної квартири за АДРЕСА_3 .

27 грудня 2012 року між нею та Споживчим кооперативом «Степана Банери» було укладено договір на завершення будівництва однокімнатної квартири за АДРЕСА_7 .

26 липня 2015 року СК «Степана Бандери« прийняв рішення про виключення її із членів Споживчого кооперативу. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду, скасовано рішення загальних зборів членів СК «Степана Бандери» від 26 липня 2015 року в частині виключення її з членів СК.

Згідно договору про спільне фінансування та співпрацю від 18 жовтня 2016 року, СК «Степана Банери» та ОК «Молодіжний Тернопіль» спільно добудували багатоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_4 .

На даний час будинок прийнятий в експлуатацію та йому присвоєний адресний номер АДРЕСА_5 . 04 жовтня 2018 року вона звернулась до СК «Степана Бандери» про виділення їй однокімнатної квартири та запитувала за скільки квадратних метрів квартири вона повинна доплатити та просила надати документи для оформлення права власності.

Відповідач відмовив їй у задоволенні заяви.

Після здачі будинку в експлуатацію на шостому поверсі наявні однокімнатні квартири АДРЕСА_8 , АДРЕСА_2 та

АДРЕСА_9 зареєстрована за ОСОБА_5 , яка на даний час відчужила її

ОСОБА_6 за № 23 зареєстрована за ОСОБА_3 , а квартира за АДРЕСА_10 належить на праві власності ОСОБА_2 .

Вважає, що відповідачі протиправно розпорядились належним їй майном та майновими правами, чим порушили її право на отримання однокімнатної квартири за даною адресою. Нею було оплачено вартість однокімнатної квартири та рішенням суду визнано за нею майнові права на незавершену будівництвом однокімнатну квартиру.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві не наведено жодних доказів того, що відповідач ОСОБА_3 на даний час має намір відчужити спірну квартиру та буде ухилятись від виконання можливого рішення суду чи створювати обставини, які б утрудняли чи унеможливлювали його виконання та без вжиття заходів забезпечення позову захист прав та інтересів позивача стане неможливим. Доводи позивача про те, що їй стало відомо про можливе відчуження відповідачем спірної квартири не свідчать про наявність обґрунтованих підстав для утруднення виконання можливого рішення суду, ухилення відповідача від його виконання.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинен враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

За змістом положень частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову позивач просила забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_3 вчиняти дії щодо відчуження будь-яким чином квартири за АДРЕСА_1 .

Позивач вказувала про те, що від знайомих вона дізналася, що відповідач ОСОБА_3 виставляє на продаж спірну квартиру, що унеможливить виконання рішення суду та вона не зможе відновити свої порушені права.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Висновок суду про необхідність вжиття заходів забезпечення позову не може грунтуватися на припущеннях позивача .

Як слідує з матеріалів справи та змісту заяви про забезпечення позову відсутні будь-які встановлені обставини, які б свідчили про намір відповідачем по справі відчужити спірну квартиру.

Заява обґрунтована лише тим, що відповідач почула від знайомих про наміри ОСОБА_3 , при цьому доказів на підтвердження вказаного позивачем не подано.

Крім того, позивачем належним чином не обґрунтовано підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у даній справі.

Аналіз уточнених вимог позивача свідчить про те, що вони містять взаємовиключні вимоги: про визнання недійсними Договорів про внесення пайових внесків; скасування реєстрації про право власності на квартиру за АДРЕСА_2 і АДРЕСА_6 ; зобов`язання передати позивачу в установленому законом порядку документи для оформлення та реєстрації права власності на однокімнатну квартиру на шостому поверсі в будинку по АДРЕСА_5 і одночасно вимоги щодо стягнення із Споживчого кооперативу Степана Бандери на користь позивача 175000 грн. оплачених за 41,66 кв.м. незавершеної будівництвом однокімнатної квартири та 516 724,06 грн. інфляційних втрат.

Таким чином позивач просить надати всі необхідні документи для оформлення за нею права власності на квартиру і одночасно стягнути кошти сплачені за квартиру, при цьому не наводить підстав з яких позивач вважає, що рішення може бути не виконане або його виконання може бути утруднене та у якій частині заявлених позовних вимог.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 листопада 2021 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Хома М.В.