Номер справи 220/1264/21
Номер провадження2/220/427/21
12 листопада 2021 року Великоновосілківській районний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Якішиної О.М.
за участю секретаря Черняєвої С.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Велика Новосілка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою,
Ухвалою суду від 07.09.2021 р. провадження у справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином оповіщеною про день та час розгляду справи. В своїй заяві просить про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує. Не заперечує проти заочног розгляду справи.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, будучи повідомленою про день та час розгляду справи у передбаченому законом порядку. Причини неявки суду не повідомила.
Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим справу розглянути без участі відповідача, провівши заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За змістом частин 1, 2 ст. 207 та частини 2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дата її отримання.
Згідно з неодноразово висловленими правовими позиціями Верховного Суду України за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, необхідно виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Особливо треба звернути увагу на те, що частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Судом встановлено, що 14.02.2019 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до якого остання отримала у борг від позивача грошові кошти в сумі 8860,00 грн. з зобов`язанням повернути їх в період з 10.04.2019 р. по 10.07.2019 р., про що відповідач написала розписку (а.с. 8).
Судом також встановлено, оскільки доказів іншого суду не надано, що відповідач до теперішнього часу грошові кошти в сумі 8860,00 грн. не повернула.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання його умов сторонами.
Згідно зі ст. 1046 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що відповідач повинна сплатити позивачу всю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми.
Оскільки відповідач взяв на себе зобов`язання повернути грошові кошти у строк до 10.07.2019 року, періодом прострочення зобов`язання є період з 11.07.2019 р. Оскільки з розрахунку позивача вбачається, що втрати від інфляції позивачем розраховано заявлено до стягнення станом на 26.07.2021 року, суд, виходить саме з цього періоду та розраховує розмір інфляційного збільшення та 3% річних за період з 11.07.2019 року по 26.07.2021 рік (748 днів).
Суд погоджується з розрахунком позивача, вважаючи його законним та обґрунтованим.
Таким чином, інфляційне збільшення складає 1072,41 грн.
3% річних за період прострочення складає 543,98 грн.
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду оплатила судовий збір в розмірі 908,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.
Тому, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь позивача понесені останньою витрати на оплату судового збору.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по оплаті судового збору в розмірі 908,00 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя О.М. Якішина
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1