Справа № 346/3188/21
Провадження № 22-ц/4808/1570/21
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмово провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 10 вересня 2021 року, у складі судді Калинюка О.П., у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Позов обґрунтовувала тим, що вона перебувала з відповідачем в шлюбі з 27 травня 2010 року, в якому у сторін народилися діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 13 квітня 2021 року, шлюб між сторонами розірвано, дітей залишено проживати з матір`ю. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Позивачці важко самостійно утримувати дітей згідно з їхніми потребами, тому вона потребує матеріального утримання і з боку батька. Відповідач є працездатним, працює за кордоном (республіка Польща), отримує мінливий дохід у розмірі 1000 Євро, отже, може сплачувати аліменти на утримання дітей.

Позивачка просила стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі по 4000 грн щомісячно до досягнення останніми повноліття.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 10 вересня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання їхніх малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно. Вказана сума підлягає індексації відповідно до закону. Стягнення аліментів ухвалено розпочати з 09.07.2021 року і проводити до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 гривень на користь держави та на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 200 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає при розгляді справи місцевим судом порушені норми матеріального та процесуального права, рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає наявним у справі матеріалам.

У позовній заяві ОСОБА_8 не надала суду жодного доказу понесення нею будь-яких витрат на утримання малолітніх доньок. Відповідач утримував і продовжує добровільно утримувати дітей.

Зазначає, що доньки з 20.06.2021 року знаходяться за місцем проживання батька та на повному його утриманні в с. Репужинці Чернівецького району, Чернівецької області.

Суду першої інстанції не надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що дохід відповідача з липня 2021 року складає 1000 євро чи 2600 злотих. Зазначає, що перебував за кордоном, однак у травні 2021 року ОСОБА_1 повернувся додому, оскільки через коронавірусні обмеження не міг працювати та заробити достатньо грошей. Мінливий дохід відповідача на даний час складає 5000 грн на тимчасових, нерегулярних роботах на будівництві в Україні. Офіційного доходу та будь якого рухомого та нерухомого майна відповідач не має. ОСОБА_1 допомагає своїй непрацездатній матері та утримує доньок.

Зазначає, що діти проживають в орендованому будинку без будь-яких умов, без опалення. Відповідач надає дітям кишенькові гроші, однак матір витрачає їх на власні потреби.

Просить змінити рішення суду, стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання його дітей в розмірі по 1500 грн на кожну дитину щомісячно.

Представник ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вважає апеляційну скаргу безпідставною, необґрунтованою, а доводи відповідача будуються на припущеннях та нічим не підтверджені. Відповідачем не надано належних та допустимих, достовірних та достатніх доказів на спростування доводів позивача.

Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу. Вважає, що при розгляді справи судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Зазначає, що 06.11.2020 року ОСОБА_1 отримав дозвіл типу А номер 33447/2020 на роботу іноземця на території Республіки Польща. Місячний дохід відповідача ОСОБА_1 становить не менше 2600 злотих, що згідно курсу НБУ становить 18573 грн. Відповідач вказує, що має мінливий дохід, працює на будівництві майстром по утепленню фасадів, а згідно даних сайтів по працевлаштуванню, середня зарплата будівельника за межами Івано-Франківська становить 20000 грн.

Суд не врахував, що відповідач здоровий, молодого віку, працездатний, має дозвіл на роботу за кордоном, визнав, що працює в Україні, аліменти нікому не платить, не має на утриманні непрацездатних дружини, батьків та інших дітей, працює неофіційно та отримує мінливий дохід, який повністю витрачає на свої особисті потреби. Позивачка вважає за можливе стягнення з відповідача аліментів в її користь на утримання дітей у сумі 8000 грн, по 4000 грн на кожну дитину.

Просить апеляційну скаргу задоволити, скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задоволити та стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 4000 грн щомісяця на кожну дитину.

Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із принципів розумності та справедливості, враховуючи вік дітей сторін та пов`язані з цим витрати на їх харчування та забезпечення найбільш необхідними речами та ухвалив стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі по 2000 грн.

З таким висновком суду, погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 27 травня 2010 року, в якому народились дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Заочним рішення Заставнівського районного суд Чернівецької області від 13 квітня 2021 року розірвано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , зареєстрований 27.05.2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом №668. Неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишено проживати разом з матір`ю ОСОБА_8 .

Відповідно до довідок, виданих виконкомом Кадубовецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області 22.07.2021 року № 838 та № 839, в АДРЕСА_1 , зареєстровано місце проживання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 35,36).

Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, у зв`язку з чим позивачка звернулася в суд з позовом про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі по 4000 грн щомісячно на кожну дитину.

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом наведеної статті обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Зазначені обставини повною мірою були враховані судом першої інстанції.

Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачка, обґрунтовуючи свої позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей посилалася на те, що відповідач має дозвіл на роботу іноземця на території Республіки Польща, його нерегулярний дохід становить 20000 грн в місяць, що дозволяє йому сплачувати аліменти в розмірі по 4000 грн на кожну дитину.

Згідно з перекладом дозволу типу А № 33447/2020 на роботу іноземця на території Республіки Польща, ОСОБА_1 надано дозвіл на роботу у вказаній країні, на посаду в якості монтажник будівельного утеплювання, у вимірі (час роботи): 1/1, за місячну винагороду брутто не менше 2600 злотих/місяць (а.с.61).

Разом з тим, позивачка на підтвердження своїх вимог не подала суду будь-яких доказів щодо перебування відповідача за кордоном, його працевлаштування та за неможливості подати такі докази самостійно не клопотала про витребування їх судом. Сам по собі дозвіл на роботу відповідача на території Республіки Польща не є доказом того, що відповідач працює в Польщі та отримує дохід у розмірі 2000 грн, оскільки як встановлено судом першої інстанції та не заперечується позивачкою, станом на даний час відповідач неофіційно працює в Україні та має мінливий дохід.

Суд, визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн, врахував принцип найкращого забезпечення інтересів дитини та положень статті 182 СК України щодо мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину, який не може бути меншим ніж 50 відсотків розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зважаючи на те, що обов`язок утримувати дитину до досягнення повноліття в рівній мірі покладено на обох батьків; те, що шлюб між сторонами розірвано; те, що діти проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні; те, що відповідач визнав частково позов; відсутність даних про офіційну, постійну роботу та доходи відповідача та майно, що перебуває у його власності та користуванні; колегія суддів вважає, що розмір аліментів на дітей, який був визначений судом першої інстанції при частковому задоволенні позову є таким, що відповідає обставинам, що мають значення для даної справи та вимогам закону, а тому рішення суду є законним та обґрунтованим.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Посилання апелянта ОСОБА_1 на те, що суд не взяв до уваги той факт що його тимчасовий нерегулярний заробіток на будівництві в Україні становить 5000 грн, не заслуговують на увагу, оскільки такі не підтверджені жодними доказами, разом з тим наведені обставини не дають підстав для висновку, що відповідач не спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 2000 грн в місяць на кожну дитину. Відповідач не відноситься до категорії непрацездатних осіб, інших утриманців не має.

Доводи апелянта про те, що він матеріально утримує дітей та дочки з 20 червня 2021 року знаходяться по місцю проживання відповідача в с. Репужинці, Чернівецького району Чернівецької області, не спростовують висновків суду щодо його обов`язку сплачувати на користь позивачки ( з якою проживають діти) аліменти.

Водночас не є предметом розгляду у даній справі питання про визначення місця проживання дітей. Сторони не позбавлені права у добровільному порядку вирішити питання щодо їх участі у вихованні та утриманні дітей.

З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтами підстав відсутні.

Інші доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши всі наявні докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги представників сторін слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 10 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, у випадках передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин