Справа № 307/4156/14-ц
Провадження № 2/307/9/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І. при секретарі Юсип В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. В позовній заяві зазначив, що 24 грудня 2010 року він позичив відповідачу ОСОБА_2 42000 гривень. Одержання відповідачем вказаної суми підтверджується розпискою від 24.12.2010 року. Відповідач зобов`язався повернути кошти до 1 вересня 2012 року. Однак, у зазначений в розписці термін ОСОБА_2 грошей не повернув.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь 96346,22 гривень заборгованості за договором позики.

Відповідач ОСОБА_2 надіслав до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що на протязі 2009-2010 років у них з ОСОБА_1 складалися дружні відносини та в деякій мірі спільні бізнесові інтереси. 24 грудня 2010 року до нього прийшов ОСОБА_1 і в розмові з ним він дізнався, що він має досить серйозні проблеми у сім`ї з дружиною і ці проблеми пов`язані з фінансами. Щоб якось виправдатись перед своєю дружиною він попросив його написати фіктивну розписку, ніби ОСОБА_1 позичив йому кошти у сумі 42000 гривень. Він сказав ОСОБА_1 , що якщо він таку розписку надасть, то у нього виникнуть боргові зобов`язання і через деякий час він зможе вимагати в нього повернення грошей. Однак, ОСОБА_1 запевнив його, що ніяких боргових зобов`язань у нього перед ним не має і не може бути, бо гроші він йому не передає, а ця розписка йому потрібна лише для його жінки для звіту про витрачання грошових коштів та ніякі судові позови відносно нього він робити не буде. Враховуючи їхні дружні стосунки, він погодився надати ОСОБА_1 таку розписку, яку написав у довільній формі і вони навіть не посвідчували її нотаріально та навіть не вказували своїх паспортних даних та не запрошували до посвідчення правочину свідків. Грошових коштів він від ОСОБА_1 у вказаній розписці ніколи не отримував. Про позовну заяву він дізнався лише з того моменту, коли його викликали в суд у якості відповідача за позовною заявою про стягнення боргу. До цього часу ОСОБА_1 жодного разу до нього не звертався про повернення грошових коштів. Як зазначалось вище, предметом позики були грошові кошти у сумі 42000 гривень, які ОСОБА_1 фактично не передавав, а він не отримував у позику зазначену суму коштів. Предмет договору позики залишився у володінні і користуванні ОСОБА_1 . Окрім того, розписка не є письмовою формою договору позики і не замінює її зміст, а лише є борговим документом. Зі змісту розписки видно, що ця розписка дана ОСОБА_1 взамін розписки, яку він давав нібито його жінці ОСОБА_3 . Але і його жінці він ніколи розписки про отримання грошових коштів не давав, що вказує на формальність розписки та її фіктивність. Сам по собі факт підписання розписки у підтвердження укладення договору позики без передачі грошей не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей. Враховуючи викладене, вважає, що договір позики на виконання якого ним написано розписку від 24.12.2010 року є не укладеним і не може вважатися дійсним. Має місце лише імітація правочину. Просить в задоволенні позову відмовити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та адвокат Марич І.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просять в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що згідно письмової розписки від 26 січня 2010 року відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 в борг 30500 гривень та 820 доларів США з кінцевим терміном повернення 5 лютого 2010 року (Т.1 а.с.17).

Письмовою розпискою від 24 грудня 2010 року стверджується, що відповідач ОСОБА_2 надав її позивачу ОСОБА_1 про те, що він позичив у ОСОБА_1 42000 гривні і обіцяв їх повернути в місячний строк, але у зв`язку з економічним становищем не зміг вчасно повернути борг та зобов`язався повернути борг в розмірі 42000 гривень до 1 вересня 2012 року (Т.1 а.с.2, 236).

21 листопада 2011 року ОСОБА_1 звернувся із листом-вимогою до ОСОБА_2 , в якому просить повернути негайно борг в розмірі 42000 гривень (Т.1 а.с.57).

В угоді про повернення боргу від 23 травня 2012 року ОСОБА_2 підтвердив, що має борг перед ОСОБА_1 в сумі 32000 гривень та 820 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 1 грудня 2012 року (Т.1 а.с.56).

В постанові слідчого СВ Хустського МВ УМВС України в Закарпатській області про закриття кримінального провадження від 05.08.2015 року зазначено, що 12.02.2015 року ОСОБА_2 звернувся до Хустського МВ УМВС України в Закарпатській області з заявою про те, що ОСОБА_1 вчинив підроблення у розписці про отримання боргу, змінивши дату написання розписки та дату повернення боргу, з метою використання для боргових вимог та звернення до суду, про те кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000196 від 12.02.2015 року закрито на підставі ч.1 п.2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 ч.1 КК України Т.1 а.с.164-165).

Згідно рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 16.11.2020 року, яке залишено без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 05 липня 2021 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 від імені якого діє ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту неукладення правочину та припинення права вимоги, відмовлено (Т.2 а.с.154-166).

У висновку криміналістичної експертизи з дослідження підписів та почерку від 1 серпня 2017 року за №2665, проведеної в даній цивільній справі Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, зазначено, що рукописні записи в розписці від 24.12.2010 року, за винятком записів «…24.ХІІ-2010 р…», «…повернути борг 42 000 гривень до 1 вересня 2012 р.», цифрові дані (число 2 по тексту) - «…42 тис. грн. 00 коп…», «вчасно повернути борг 42000 грн…» та підпис від імені ОСОБА_2 , розташований в нижній частині розписки від 24.12.2010 року перед записом «Ціпкало І» виконані самим ОСОБА_2 (Т.2 а.с.100-101).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від позичальника від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення суми позики є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми позики та сплати процентів.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі розписки від 26 січня 2010 року відповідач ОСОБА_2 отримав в борг від позивача ОСОБА_1 30500 гривень та 820 доларів США зі строком повернення до 5 лютого 2010 року, та в подальшому згідно письмової розписки від 24 грудня 2010 року строк виконання вказаного зобов`язання був змінений до 1 вересня 2012 року та визначений грошовий борг ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 в сумі 42000 гривень.

Також встановлено, що в порушення умов договору позики відповідач ОСОБА_2 ухиляється від взятих на себе зобов`язань, не погашає заборгованість по позиці і станом на 31 травня 2017 року його заборгованість перед ОСОБА_1 становить 96338,82 гривень, з яких 42000 гривень - заборгованість по позиці, 5985 гривень - 3% річних за прострочення повернення позики згідно ст.625 ЦК України, за період з 01.09.2012 року по 31.05.2017 року, 48353,82 гривень - інфляційні втрати.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що відповідачем ОСОБА_2 та його представниками в судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведено факту того, що ОСОБА_2 не отримував від ОСОБА_1 в позику грошові кошти в сумі 42000 гривні та не підписував письмові розписки, в яких змінювався строк повернення позичених вказаних грошових коштів, суд вважає, що позов слід частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 96338,82 гривні за договором позики, а в решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати в частині судового збору покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.5, 12, 81, 209, 263, 265 ЦПК України, ст. 625, 1046-1050 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вонігово, Тячівського району, Закарпатської області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 96338 (дев`яносто шість тисяч триста тридцять вісім) гривень 82 копійки за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вонігово, Тячівського району, Закарпатської області, на користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 963 гривні 39 копійок судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п.15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,, мешканець АДРЕСА_1 , України, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 ,, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 15 листопада 2021 року.

Головуючий: В.І. Бобрушко