Справа № 308/2457/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді - Крегул М.М., за участю секретаря судових засідань Тимко М.В, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Ужгород, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Ужгородького міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 25 квітня 1998 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. За час перебування у шлюбі, у сторін народилися діти :донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося та останні роки між ними почалися постійні сварки, непорозуміння, конфліктні ситуації. Відповідач матеріальної допомоги в сім`ю та на виховання дітей не надає, через що склалися неприязні відносини. Спільне господарство з відповідачем не ведеться, шлюбні відносини фактично припинені, позивачка переконана, що подальше знаходження у шлюбі, його збереження та примирення неможливе. Також позивачка вказує, що у них з відповідачем досягнуто згоди щодо проживання сина ОСОБА_4 та визначено, що син залишаться проживати разом з нею, в той же час, позивачка змушена самостійно утримувати та виховувати сина . З урахуванням викладеного у позовній заяві, позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 3000 грн.щомісячно.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, однак, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак, від нього до суду подано заяву про розгляд справи у його відсутності та зазначено, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі .

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено з матеріалів справи, 25 квітня 1998 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , що видане повторно 27 жовтня 2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції , про що складено відповідний актовий запис № 160.

Від даного шлюбу у сторін народилися діти - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 06 листопада 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради за відповідним записом №974 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 12 травня 2006року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області за записом №526.

Шлюбні відносини між сторонами припинено, позивачка ОСОБА_1 бажає розірвати шлюб і не має наміру примирятися з відповідачем, про що свідчить зміст позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечує проти розірвання шлюбу, про що свідчить зміст поданої ним до суду заяви від 24 вересня 2021 року.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні приписи викладені уст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ст. 24 цього Кодексушлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

За правилами ч. 3ст. 105 СК Українишлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно достатті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, а також наявність малолітніх дітей, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому, шлюб підлягає розірванню.

Судом встановлено, що малолітній син ОСОБА_4 залишається проживати разом з матір`ю, яка піклується про нього та займається його вихованням і дитина перебуває на її утриманні.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Позивачем ставиться вимога про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень щомісячно.

Відповідно до ч.3ст. 181 СК Україниза рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Зі змістуст.182 СК Українислідує, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Оцінюючи наявні у справі докази та враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 визнав позов у повному обсязі та просив задовольнити позовні вимоги позивача а також те, що обов`язок утримувати дитини є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_6 зобов`язаний нести витрати на утримання своєї дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень щомісячно на дитину ОСОБА_4 .

Як встановлено судом , відповідачем ОСОБА_2 також не заперечується і те, що син ОСОБА_4 залишиться проживати з позивачкою - матір`ю ОСОБА_1 за місцем її реєстрації та проживання у АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до вимог Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, в якій міститься принцип 6, дитина може бути розлучена з матір`ю лише у винятковій ситуації.

Однак, даний принцип не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини є перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.Згідно з ч.1ст. 191 СК Україниаліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Оскільки, з позовом позивачка звернулася 24 лютого 2021 року, то аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 підлягають стягненню з цієї дати.

За приписами п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Як роз`яснено у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу (або під час реєстрації шлюбу або у порядку передбаченому ст. 53 СК), має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

З огляду на позовну вимогу про залишення позивачці прізвища, яке набуте в шлюбі, суд вважає за можливе залишитиостанній прізвище « ОСОБА_7 ».

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Виходячи з наведеного, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, такий підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 24, 56, 105, 112, 113, 180, 182, 183, 184, 185,СК України, ст. ст.10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265,352,354,355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів -задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 25 квітня 1998 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місі Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) , про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №160, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_1 ( прізвище до шлюбу ОСОБА_8 ) , ІНФОРМАЦІЯ_6 - розірвати.

Дитину, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , залишити проживати при матері ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище набуте в шлюбі « ОСОБА_7 ».

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 , мешканки АДРЕСА_1 ., аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 ( три тисячі) гривень щомісячно на дитину, починаючи з 24лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно доЗакону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 , мешканки АДРЕСА_1 ., суму сплаченого судового збору 908,00 (дев`ятсот вісім) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 , мешканки АДРЕСА_1 ,на користь держави суму судового збору в розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) грн.

Позивач: ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 , мешканка АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скаргана рішення суду подається протягом тридцятиднів здня йогопроголошення безпосередньодо Закарпатськогоапеляційного суду.Якщо всудовому засіданнібуло оголошенолише вступнута резолютивнучастини судовогорішення або у разі розгляду справи(вирішення питання)без повідомлення(виклику)учасників справи,зазначений строкобчислюється здня складенняповного судовогорішення.Учасник справи,якому повнерішення судуне буловручене удень йогопроголошення абоскладення,має правона поновленняпропущеного строкуна апеляційнеоскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду М.М. Крегул