КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Підпалий В.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8439/2021
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

встановив:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 (надалі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі - Відповідач, ОСОБА_2 ) про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 37 559, 89 грн та моральної шкоди в розмірі 56 676, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 29 квітня 2018 року о 21-20 год. позивач заходила до продуктового магазину за адресою: АДРЕСА_1 , на зустріч їй виходила ОСОБА_2 , з власною собакою породи «Лабрадор» без намордника, чим порушила встановлені правила вигулу тварин та безпричинно надала вказівку собаці «Фас». Вказана собака вкусила позивача за обличчя, заподіявши їй тілесні ушкодження у вигляді вкушеної рани у ділянці переднісся відповідно до довідки № 104 Київської міської клінічної лікарні № 12 від 29 квітня 2018 року.

Інспектором Управління патрульної поліції в м. Києві 29 квітня 2018 року щодо ОСОБА_2 був складений адміністративний протокол за ч. 2 ст. 154 КУпАП, якій в подальшому був направлений до Печерського районного суду м. Києва.

За фактом вказаної події, постановою Печерського районного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року провадження по справі 757/23558/18-п про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 154 КУпАП було закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Позивачка зазначала, що в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, їй було заподіяно шкоду, що виразилась у витратах за проведення судово-медичної експертизи, купівлі медикаментів, проведення судово-психологічної експертизи, в сумі 37 559, 89 грн.

Окрім того, позивачці було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в моральних стражданнях, які пережила позивачка через напад собаки. Весь час позивачка перебувала у стресі, у неї погіршився сон та стан здоров`я. Розмір моральної шкоди ОСОБА_1 оцінила у 56 676, 00 грн.

ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав та відшкодування коштів. На підставі викладеного просила суд стягнути з відповідачки на її користь матеріальну шкоду в розмірі 37 559, 89 грн та моральну шкоду в розмір 56 676, 00 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 квітня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11 794, 50 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн моральної шкоди.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції позивачка ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

У апеляційній скарзі (з урахуванням доповнень до апеляційної скарги) вказує, що усі витрати, які понесла ОСОБА_1 у зв`язку із лікуванням підтверджені відповідними квитанціями, які є належними та допустимими доказами по справі. Зазначає, що факт вчинення ОСОБА_2 правопорушення, внаслідок якого було завдано матеріальну та моральну шкоду позивачці є доведеним.

Стверджує, що визначений судом розмір моральної шкоди є несправедливим та не відповідає характеру та обсягу завданої шкоди. Посилається на доведеність негативних змін у житті, душевних переживань, емоційних страждань позивача через заподіяні травми та складність їх лікування, фізичний біль, емоційний стрес.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що розмір матеріальної та моральної шкоди є справедливим, визначеним з урахуванням усіх обставин справи. Апеляційну скаргу вважає безпідставною та необґрунтованою, тому просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди у загальному розмірі 94 235,89 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановлено, що 29 квітня 2018 року о 21-20 год. за адресою: АДРЕСА_1 , перед входом до продуктового магазину, ОСОБА_2 вигулювала собаку породи «Лабрадор» без намордника, внаслідок чого собака вкусив ОСОБА_1 за обличчя, чим заподіяв шкоду її здоров`ю.

Згідно з частинами першою та другою статті 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на них поширюється режим речі, а правила поводження з тваринами встановлюються законом.

Виходячи зі змісту Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» власник тварини, юридична або фізична особа, яка здійснює догляд за твариною, що належить їй на праві власності або на інших підставах, що не суперечать законодавству, несе відповідальність за стан тварини та її дії згідно з чинним законодавством.

Відповідно до положень частин п`ятої, шостої та восьмої статті 9 вказаного Закону особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; при супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.

Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

Частиною 4 статті 12 цього Закону передбачено, що шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

З огляду на вказані положення законодавства, а також факт спричинення твариною відповідача шкоди майну та моральному здоров`ю позивача, через відсутність належного контролю з боку відповідача, як особи, яка зобов`язана здійснювати такий контроль, а також враховуючи загальні підстави деліктної відповідальності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у позивача права на відшкодування шкоди заподіяної твариною, власником якої був відповідач.

Правовідносини, що виникли між сторонами є деліктними, та регулюються ст. ст. 1166, 1167, 1177, 1195 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із зазначеною нормою обов`язковими умовами такої відповідальності є наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача шкоди. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Як вбачається із системного аналізу зазначених вище норм, обов`язковими елементами деліктних правовідносин є: 1) протиправна поведінка; 2) вина особи; 3) наявність дійсної шкоди; 4) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та її наслідками у виді спричинення шкоди.

Також слід зазначити, що між протиправними діями відповідача та шкодою, про яку зазначено вище, наявний безпосередній причинно-наслідковий зв`язок, що стосується завданих тілесних ушкоджень здоров`ю позивача.

За вимогами ч. 1, 2,5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого

З матеріалів справи вбачається, що постановою Печерського районного суду м. Києва підтверджено вину ОСОБА_2 , відповідальність за вказане правопорушення передбачена ч. 2ст. 154 КУпАП. Провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 154 КУпАП було закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 9).

Відповідно до довідки, виданої Київською клінічною лікарнею № 12, ОСОБА_1 зверталась в приймальне відділення щелепно-лицевої хірургії № 1 29.04.2018 року о 22-15 год., та було поставлено діагноз - вкушена рана в ділянці переднісся зліва (а.с. 7).

Листом від 08 липня 2020 року за № 061/115-2001/03, за підписом в.о. директора КНП Київська міська клінічна лікарня № 12 Диндар С., ОСОБА_1 проінформовано про те, що медична допомога при зверненні у щелепно-лицевий травмпункт 29 квітня 2018 року їй було надано безкоштовно. Було проведено первинну хірургічну обробку укушеної рани, дезинфекцію рани, накладено шви поліамідною ниткою та по схемі введено 0,5 мл протиправцевого анатоксину (а.с. 8).

В період з 02 травня 2018 року по 04 травня 2018 року (згідно епікризу № 01952) позивач перебувала у терпевтичному стаціонарі з інфарктними ліжками клініки Державної наукової установи «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» Державного управління справами, з поставленим діагнозом при виписці:наслідки перенесеної (2006 р.) важкої відкритої ЧМТ, перелому лівої лобної кістки, трепанації черепа, краніопластики у вигляді посттравматичної енцефалопатії з правобічною пірамідною недостатністю епісидромом в анамнезі, астенічним синдромом. Гостра реакція на стрес. Відкритий перелом кісток носу. Вкушена рана в ділянці перенісся зліва. Діагностовано супутні хвороби: Вірусний гепатит С (а.с.20-21).

Згідно виписки Державної наукової установи «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» Державного управління справами із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворої ОСОБА_1 , повний діагноз: гостра реакція на стрес. Порушення адаптації, тривожно-депересивний стан з порушенням формули сну. Відкритий перелам кісток носу. Вкушена рана в ділянці переднісся зліва. Посттравматична енцефалопатія ІІ ст. з церебрастенічним синдромами, епісиндромом з первинно-генералізованими нападами, з правобічною пірамідною недостатністю на тлі перенесеної (ВЧМТ, забою головного мозку, оперативного втручання по видаленню субдуральної та субарахноїдальної гематоми 2006 р.). Гіпертонічна хвороба 2 ст. ст. 2, ризик низький. Виразкова хвороба 12-палої кишки, ст. ремісії. Хр. Гепатит «С», хр. Холецистит поза загостренням.(а.с. 27).

Крім цього, 04 травня 2018 року, відповідно до записів, зроблених хірургом було поставлено діагноз як вкушена рана в ділянці перенісся зліва. Подальшого лікування у хірурга не потребує (а.с. 29).

Проте, згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого (історія хвороби № 118/2/2064), наданої Клінічною лікарнею «Феофанія» Державного управління справами, Центром психотерапії та психоматичних розладів, позивач ОСОБА_1 поступила на лікування в ЦППР КЛ «Феофанія» ДУС з 05 травня 2018 року по 25 траавня 2018 року за власним бажанням. Госпіталізована планово. За згодою. Епід. Анамнез: ДТП в ВЧМТ в 2006 році (була збита автомобілем на пішохідній доріжці) -2-і трепанації з краніопластикою лобної кістки. Після того з`явились великі епілептичні напади з 2007 року - лікувалась в неврологічному відділенні КЛ «Феофанія». Амбулаторно приймає фінлепсін, діакарб, гіпотензивні препарати, снодійні, гліцесед, нормовен. Соматичний стан: Загальний стан задовільний. Шкірні покриви звичайного кольору, в ділянці кореня носу і перенісся сліди укусу (а.с. 23).

Крім того, відповідно до висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи Косован М.І., № 042-2199-2019, складений на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року, зокрема визначено, що тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_1 відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя на строк понад 6 але не менш ніж 21 добу. Відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушеної функції по місцю утворення синців, саден у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб. (а.с. 11-18).

Так, згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Таким чином, факт придбання медичних засобів, які було призначено лікарем саме для лікування від укусів собаки та їх наслідків повинні підтверджуватись чеками на придбання медикаментів з відповідними фармакологічними властивостями.

Так, для доведення понесених матеріальних витрат на лікування, позивач надала суду квитанції та товарні чеки про придбання ліків, починаючи з 30 квітня 2018 року по 04 листопада 2019 року.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено, що медичні препарати з огляду на їх фармокологічні властивості та способи застосування були призначені саме для лікування нею отриманої травми чи посттравматичного лікування, а не інших захворювань, ніж ті, що були діагностосовані у позивача внаслідок отриманих тілесних ушкоджень у 2006 році.

А відтак, відсутні підстави для відшкодування майнової шкоди в сумі 37 559, 89 грн, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що такі медикаменти та інші витрати були придбані у зв`язку із подією, яка відбулась 29 квітня 2018 року та лікуванням, а також за відповідним призначенням лікаря.

Натомість, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди, понесеної позивачем на придбання медикаментів та ліків за період з 30 квітня 2018 року по 07 травня 2018 року включно, тобто з моменту настання події та госпіталізації позивача, а також посттравматичного лікування, у зв`язку із нанесенням позивачу тілесних ушкоджень, нанесених собакою відповідача, що становить 11 794, 50 грн.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується.

Так, позивачем надано на підтвердження понесених збитків наступні квитанції та товарні чеки про придбання наступних ліків такі як:

- 30 квітня 2018 року 12.41 год. - троксевазин гель, лейкопластир Леобант Сан бант стрейч № 10, спазмалгон таб, нимесил гран, бетадин 10%, що в сумі становить 271, 8 грн. (а.с. 19).

- 02 травня 2018 року - сонован таб 7, 5 мг № 20, - 43, 90 грн.;

- 02 травня 2018 року 14-41 год., - гідазепам ІС, пароксин таб, - 136, 09 грн.;

- 02 травня 2018 року 12-19 год, - 388, 59 грн.;

- 03 травня 2018 року, - натрія хлорид р-р д/інф 0,9%, бут 100 мл, тиворель р-р д/інф 100 мл, Л-лизина есцинат р-р д/ін 0, 1 % амп. 5мл № 10, бифрен капс 250 мл, № 20, Мексикор р-р д/ін 50 мг/м ламп 2 мл № 10; мідронат р-р д/ін 0,5 г/5мл № 10; ємкість для забора мочі система ПР, шприц одноразовий 5 мл 2 голки 0, 7*38 мм 06*32 мм; - 553, 57 грн.;

- 04 травня 2018 року - лімфоміозот 30 мл краплі, - 223, 68 грн.;

- 06 травня 2018 року (товарний чек №731900352) - финлепсин ретард таб 200 мг № 50 (тева Оперейшен ТОВ Поланд, Польща), Л-лизина есцинат р-р д/ин 0,1 % амп 5мл № 10, - 917, 6 грн.;

- 07 травня 2018 року (товарний сек № 731900092) - мексикор р-р д/ин 50 мг/мл амп 2 мл № 10, натрія хлорид р-р д/інф 9 мг/мл бут 200 мл; мілдронат р-р д/ін 0,5г/5 мл амп № 10, тіворель р-р д/інф 100 мл; кортексин пор д/ін 5мг фл №10, - 7525, 80 грн;

- 05 травня 2018 року (товарний чек № 731900092) - лароксин таб п/о 20 мг № 30, лімфоміозот каплі 30 мг, - 1733, 70 грн.

Вказані товарні чеки є належними та допустимими доказами понесених ОСОБА_1 витрат на лікування і такі витрати мають бути відшкодовані відповідачем.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для стягнення матеріальної шкоди у повному розмірі, заявленому позивачкою, оцінюються колегією суддів критично, оскільки із матеріалів справи не вбачається причинно-наслідковий зв`язок між подією, що трапилась 29 квітня 2018 року та необхідністю продовжувати лікування до по 04 листопада 2019 року саме внаслідок укусу собаки, у матеріалах справи відсутні докази призначення відповідного лікування та медичних препаратів лікарем.

Щодо стягнення з відповідачки відшкодування завданої моральної шкоди апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до роз`яснень, викладених в постанові Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження факту заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди, позивачка надала висновок експерта № 1-09/06, складеного за результатами проведення психологічної експертизи відносно потерпілої ОСОБА_1 , 09 червня 2020 року, згідно з яким ситуація, яка досліджувалася за провадженням (укус собакою 29 квітня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 ) та її наслідки постали для потерпілої ОСОБА_1 тривало психотравмуючими, обумовили погіршення її фізичного стану та соціального функціонування, психоемоційної сфери, викликали фіксацію негативних переживань, тобто спричинили ОСОБА_1 психологічні (моральні) страждання; орієнтовний розмір компенсації психологічних (моральних) страждань, заподіяні потерпілій ОСОБА_1 наслідками дослідженої ситуації, становить 12 мінімальних заробітних плат (а.с. 40-46).

Разом з цим, вказаний висновок не є безумовною підставою для стягнення із відповідачки моральної шкоди у розмірі, визначеному позивачкою.

Так, згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Згідно ст.66 ЦПК України - висновок експерта є доказом в справі.

Відповідно, оцінювати висновок експерта суд повинен як один із наявних доказів у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що повинно ґрунтуватися на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні. Як і інші докази, висновок експерта не має для суду наперед встановленого значення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції урахував конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань позивачки, вимоги розумності та співмірності відшкодування завданій шкоді. Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не надав належну оцінку стану здоров`я потерпілого, не врахував тяжкість вимушених змін у житті позивача, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд мав виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Тому колегія суддів, враховуючи розмір матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1 , з огляду на вимоги розумності і справедливості, вважає за необхідне рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди змінити, стягнувши із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 12 000 грн.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині визначення розміру моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 141, 365, 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 квітня 2021 року змінити в частині визначення розміру моральної шкоди.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої моральної шкоди 12 000 (дванадцять тисяч гривень).

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_3

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: С.М. Верланов

С.І. Савченко