ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2021 року м. Херсон
справа № 665/315/20
провадження № 22-ц/819/1210/21
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого ( суддя-доповідач)Чорної Т.Г.,
суддів:Пузанової Л.В.
секретар Склярської І.В., Савицька А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 30 березня 2021 року у складі судді Пилипенко І.О. у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,
ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позов мотивовано тим, що 07 вересня 2016 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), згідно якої банк відкрив відповідачу кредитну лінію з лімітом кредиту в сумі 17 129 грн. строком на 24 місяці, а останній зобов`язався повернути кошти та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 30% річних.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що шляхом підписання заяви він беззастережно приєднався до договору в редакції, яка на день підписання розміщена на інтернет сторінці банку https://www.oschadbank.ua/ua, та уклав з банком договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку, кредитного договору, що підтверджується його підписом у заяві.
У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 29.01.2020 року утворилась заборгованість в сумі 30210.60 грн., яка складається з наступного: заборгованість за основним боргом 16506.26 грн., проценти за користування кредитом 9522.84 грн., комісія -6.00 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 2772.11 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу 120.74 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом 451.26 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 831.39 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також сплачений судовий збір в сумі 2102 грн.

Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 30 березня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором від 07.09.2016 року, в розмірі 16 506,26 грн , що становить прострочену заборгованість по кредиту.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1148,48 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційний скарзі Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути проценти за користування кредитом у розмірі 9 522,84 грн, комісію 6 грн, пеню за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 2 772,11 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 120,74 грн, 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 451,26 грн, витрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 831,39 грн.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги банк посилається на те, що на момент звернення до суду з заявою позивачу не було відомо про те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем. В ході розгляду банку стало відомо про участь відповідача у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення. Для перерахування заборгованості відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідачу було запропоновано надати документи, які передбаченні листом Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних сил України МОУ №322/7124 від 21.08.2014, однак відповідачем таких документів надано не було. Крім того, банк посилається на те, що ним було здійснено всі можливі заходи для самостійного отримання відповідних документів для перерахування заборгованості. Також апелянт зазначив про те, що проценти нараховані відповідно до ст.625 ЦК України не підпадають під обмеження, передбачені пунктом 15 ст.14 Закону №2011-XII, оскільки за своєю суттю, як і інфляційні витрати, стягнення яких погоджено судами двох інстанцій, мають компенсаційний, а не штрафний характер, виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає в отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов?язання. Отже, суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо зменшення заборгованості по кредиту та часткового задоволення позовних вимог банку, а також поклав в основу рішення доказ, що не був предметом дослідження під час судового розгляду та належним чином доведений до відома сторін.
Письмовий відзив до суду апеляційної інстанції не надходив.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Із матеріалів справи вбачається, що 07.09.2016 між банком та ОСОБА_1 було підписано заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), згідно якої банк відкрив відповідачу кредитну лінію з лімітом кредиту в сумі 17 129 грн. строком на 24 місяці, а останній зобов`язався повернути кошти та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 30% річних.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що шляхом підписання заяви він беззастережно приєднався до договору в редакції, яка на день підписання розміщена на інтернет сторінці банку https://www.oschadbank.ua/ua, та уклав з банком договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку, кредитного договору, що підтверджується його підписом у заяві.
У пункті 3.1 вказаної заяви зазначено, що шляхом підписання цієї заяви відповідач ініціює та погоджується на одержання (збільшення) кредиту та погоджується з умовами користування кредитом відповідно до умов договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також підтверджує укладення між ним та банком кредитного договору з істотними умовами кредитування, викладеними в цій заяві та умовах користування кредитною лінією.
Позичальник використовував встановлений йому кредит шляхом зняття готівки в банкоматах та безготівкових нарахувань, проте, не здійснював погашення кредиту, процентів та інших платежів починаючи з червня 2017 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Банком на обґрунтування своїх позовних вимог, розмір заборгованості за договором станом на 29 січня 2020 року становить 30210,60 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом 16506,26 грн., процентами за користування кредитом 9522,84 грн., комісії - 6 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 2772,11 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу 120.74 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом 451.26 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 831.39 грн., а також сплачений судовий збір в сумі 2102 грн.
Розмір нарахованої банком заборгованості відповідач не оспорює.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту сторони не оскаржують.

Судом апеляційної інстанції перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог.
Відмовляючи у задоволенні позову в решті частини, суд виходив з того, що відповідач перебуває на військовій службі, а тому йому відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед Банком, а також проценти за користування кредитом не мають бути нараховані. Оскаржуючи рішення суду в цій частині, позивач посилається на те, що відповідачем не були надані належні документи для перерахування заборгованості.

Відповідно до Закону України від 21 жовтня 1993 року "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 №1126-VII, з 18.03.2014 в Україні розпочався особливий період, який триває на час розгляду справи.

Відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України" на території Луганської та Донецької областей розпочато антитерористичну операцію.

Згідно статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Так, в статях 1-2 даного Закону закріплені Гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей за якими -військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що сфера дії цього закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» зазначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

За змістом частини 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на категорії, зокрема, на військовослужбовців - осіб, які проходять військову службу.

Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

До видів військової служби, відповідно до змісту частини 6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відноситься військова служба за контрактом осіб рядового складу.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач перебуває на військовій службі, що підтверджується довідкою виданою командиром військової частини НОМЕР_1 №313 від 20.03.2020 року, відповідно до якої ОСОБА_1 в період з 13.05.2018 по 29.12.2018 року, з 16.01.2019 року по 18.03.2019 року, з 27.06.2019 року по 26.07.2019 року, з 06.08.2019 року по 25.10.2019 року, з 18.11.2019 року по 27.12.2019 року та з 09.01.2020 року по теперішній час брав( бере) безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів населеного пункту Піски Ясинуватського району Донецької області. Ця довідка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій.

На підставі вказаної довідки ОСОБА_1 15 листопада 2018 року видано посвідчення серія НОМЕР_2 учасника бойових дій.

Відповідачем надана копія військового квитка серія НОМЕР_3 , з якого вбачається, що ОСОБА_1 24 березня 2016 року на підставі контракту прийнятий на військову службу за контрактом у Збройні Сили України, 17.05.2017 року звільнений за порушення умов контракту. 09 січня 2018 року ОСОБА_1 знову на підставі контракту прийнятий на військову службу за контрактом у Збройні Сили України де проходить її й на даний час.

Згідно роз`яснення Національного банку України у листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.

Відповідно до роз`яснень Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України Міністерства оборони України (лист від 01.02.2019 р. N 321/722) зазначено, що документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем з початку і до закінчення особливого періоду, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки.

З огляду на те, що відповідач перебував та на даний час перебуває на військовій службі у Збройних Силах України, він має право на визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пільги, гарантії та компенсації, зокрема, на звільнення від обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом, штрафні санкції та пеню за невиконання зобов`язань за кредитним договором.

При цьому частина 15 статті 14 Закону України "Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Така позиція викладена в постановах Верховного Суду у справах: №496/188/17 (постанова від 15.05.2018 року); №199/8367/16 (постанова від 27.03.2019 року); №327/353/16 (постанова від 10.01.2019 року); №522/12270/15-ц (постанова від 26.12.2018 року).

Застосування приписів частини 15 статті 14 Закону обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу.

Положення 15 статті 14 Закону не обмежують своє застосування виключно щодо позичальників за кредитними зобов`язаннями, поширюють свою дію на усі випадки нарахування санкцій та процентів за невиконання будь - яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в тому числі банками.

Незважаючи на ту обставину, що законодавець оперує поняттям заборони "нарахування" штрафних санкцій та процентів, суд вважав за необхідне застосувати розширювальне тлумачення даної норми.

Так, неможливість нарахування певних зобов`язань охоплює заборону їх визначення до сплати, пред`явлення в якості вимог та не допускає примусового стягнення таких зобов`язань з особи, яка має відповідний статус.

Враховуючи, набуття з 24.03.2016 року (до укладення договору між сторонами), а також з 09 січня 2018 року й по даний час відповідачем статусу військовослужбовця, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивача права на отримання пільг відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», та правомірно відмовив позивачу у задоволенні вимог щодо стягнення з позичальника заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом в розмірі 9522.84 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 2772.11 грн.

Висновки суду першої інстанції щодо безпідставності нарахування банком комісії за користування кредитом, відповідають позиції Верховного Суд України у постанові по справі № 6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року та КЦС ВС від 19 серпня 2020 року у постанові по справі №641/11984/15-ц, які визнали умову кредитного договору щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості нікчемною.

Доводи апелянта про те, що надані відповідачем документи не дають банку право на здійснення перерахування заборгованості, є безпідставними з огляду на наведені вище підстави.

Посилання банку на те, що суд поклав в основу рішення доказ, що не був предметом дослідження під час судового розгляду та належним чином доведений до відома сторін, колегія суддів до уваги не приймає, оскількикопію військового квитка ОСОБА_1 надав суду до постановлення судового рішення, не ознайомлення банку з цим документом не є підставою для скасування судового рішення, зазначений доказ був досліджений судом апеляційної інстанції, недійсність чи незаконність цього документа позивачем не доводилась.

Що стосується заявлених вимог про стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат та 3 % річних, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.
Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.
Таким чином, позивач має право на отримання 120.74 грн. - 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу стягнутого за рішенням суду.
Що стосується вимог про стягнення 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом в розмірі 451.26 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 831.39 грн., то такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідач звільнений від сплати процентів за користування кредитом відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу скасувати і постановити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу в розмірі 120,74 грн. В решті в оскарженій частині рішення залишити без змін.
Керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в оскарженій частині задовольнити частково.
Рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 30 березня 2021 року в частині відмови у стягненні 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу скасувати і постановити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_4 , на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» який знаходиться в м. Києві, вул. Госпітальна, буд.12-Г, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України код 00032129, 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу в розмірі 120,74 грн.
В решті в оскарженій частині рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.Г.Чорна

Судді: Л.В.Пузанова

І.В.Склярська

Повний текст постанови складено 10 листопада 2021 року.

Суддя Т.Г. Чорна