Справа № 132/1435/21
Ухвала

Іменем України

06 травня 2021 року місто КАЛИНІВКА

Суддя Калинівського районного суду Вінницької області Сєлін Є.В., розглянувши заяву голови комісії з припинення ТОВ «Надія Агро» Новохацького В.П. про забезпечення позову в цивільній справі № 132/1435/21 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Надія Агро» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «СВК Надія» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки № 36 від 17.12.2020р., скасування його реєстрації та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 05.08.2010р.,

ВСТАНОВИВ:

05.05.2021р. до Калинівського районного суду Вінницької області звернулося ТОВ «Надія Агро» із позовною заявою до ОСОБА_1 , ФГ «СВК Надія» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки № 36 від 17.12.2020р., скасування його реєстрації та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 05.08.2010р., яку згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2021р. передано на розгляд судді Сєліну Є.В.

Одночасно із позовною заявою на адресу суду надійшла заява голови комісії з припинення ТОВ «Надія Агро» Новохацького В.П. про забезпечення позову, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом: 1) заборони ФГ «СВК Надія» виконувати будь-які роботи на земельній ділянці площею 4,0023га., кадастровий номер :02:003:0069, яка на праві приватної власності належить відповідачу ОСОБА_1 ; 2) заборони проведення будь-яких реєстраційних дій (реєстрації іншого речового права, реєстрації зміни права власності) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме відносно земельної ділянки площею 4,0023га., кадастровий номер :02:003:0069, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 216, яка на праві приватної власності належить відповідачу ОСОБА_1 .

Заява про забезпечення позову розглянута без повідомлення учасників справи.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, приходжу до висновку, що у її задоволенні заявнику необхідно відмовити виходячи з наступних підстав:

За роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, за змістом якої позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у п.1-9 цієї частини.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, у разі задоволення позову, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідальність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Застосовані заходи забезпечення позову не повинні перевищувати обсягу пред`явлених позивачем позовних вимог, тобто мають бути співмірними.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У поданій позовній заяві ТОВ «Надія Агро» ставить питання про визнання недійсним укладеного 17.12.2020р. між ОСОБА_1 та ФГ «СВК Надія» договору оренди земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 4,0023га., кадастровий номер :02:003:0069, яка знаходиться на території Дружненської сільської ради Калинівського району Вінницької області, що на праві приватної власності належить відповідачу ОСОБА_1 , та скасування його державної реєстрації; визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 05.08.2010р.

Отже, зі змісту позовних вимог вбачається, між сторонами виник немайновий спір щодо визнання недійсним договору оренди землі № 36 від 17.12.2020р., та поновлення договору оренди землі з попереднім орендодавцем.

Можливе рішення суду у даній цивільній справі - рішення про визнання, тобто рішення, яким підтверджується наявність або відсутність певних зобов`язальних правовідносин між сторонами, наявність або відсутність юридичних фактів.

У заяві про забезпечення позову голова комісії з припинення ТОВ «Надія Агро» Новохацький В.П. просить забезпечити поданий позов шляхом: 1) заборони ФГ «СВК Надія» виконувати будь-які роботи на земельній ділянці площею 4,0023га., кадастровий номер :02:003:0069, яка на праві приватної власності належить відповідачу ОСОБА_1 ; 2) заборони проведення будь-яких реєстраційних дій (реєстрації іншого речового права, реєстрації зміни права власності) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме відносно земельної ділянки площею 4,0023га., кадастровий номер :02:003:0069, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 216, яка на праві приватної власності належить відповідачу ОСОБА_1 .

В контексті цього, слід зауважити, що недотримання справедливого балансу (співмірності) при втручанні в право власності є порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 11 ЦПК України, суд визначає в межах закону порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності.

На переконання суду, наявність самого по собі позову про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії, це також обмежує відповідача ОСОБА_1 , як власника земельної ділянки, у праві розпоряджатись належною йому земельною ділянкою на свій розсуд (наприклад відчужити її), оскільки спір виник лише щодо права оренди земельної ділянки, предметом спору є лише виключно договірно-правові відносини стосовно дійсності договору оренди. Тому такі заходи забезпечення позову не відповідають принципу співмірності.

А заборона проведення будь-яких робіт на оспорюваній земельній ділянці є прямим втручанням у господарську діяльність відповідача ФГ «СВК «Надія», оскільки основним видом його діяльності є сільськогосподарська діяльність.

Саме лише посилання в заяві на неправомірні дії відповідачів, без наведення відповідного обґрунтування у чому полягає потенційна небезпека ухилення відповідачів від виконання судового рішення, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім цього, заявником не доведено належними та допустимими доказами, яким чином проведення господарської діяльності відповідача ФГ «СВК «Надія» на земельній ділянці за оспорюваним правочином - договором оренди, може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про визнання договору оренди недійсним.

Згідно частини 10 статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Водночас предметом заявленого позову є визнання недійсним договору оренди землі та поновлення договору оренди землі з попереднім орендодавцем, у зв`язку з чим припиняється фактичне використання земельної ділянки відповідачем. Отже заборона проведення будь-яких робіт на земельній ділянці фактично є тотожним задоволенню позовних вимог по суті.

Також, зважаючи на наявність у справі двох конкуруючих орендарів земельної ділянки, права яких є зареєстрованими відповідно до законодавства, яке діяло на час укладення кожним з них договорів оренди, забезпечення позову шляхом заборони здійснення господарювання на об`єкті оренди лише відповідачу ФГ «СВК «Надія», фактично наддасть можливість іншій стороні, а саме позивачу до вирішення виниклого спору, використовувати спірну земельну ділянку, а отже надасть перевагу одній із сторін конфлікту.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч.6 ст.153 ЦПК України, про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ч.10 ст.153 ЦПК України, ухвалу про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Керуючись ст.ст.149-153, 258-260, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви голові комісії з припинення ТОВ «Надія Агро» Новохацькому В.П. про забезпечення позову в цивільній справі № 132/1435/21 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Надія Агро» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «СВК Надія» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки № 36 від 17.12.2020р., скасування його реєстрації та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 05.08.2010р. відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання апеляційної скарги.

Суддя