Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 712/2645/21
Провадження 2-о/711/53/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.,

при секретарі Кофановій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, зацікавлена особа: Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зацікавлена особа: Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради.

Заяву обґрунтовує тим, що 21 лютого 2018 року ним був укладений договір про відступлення прав вимоги з ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» відповідно до нього перейшло право вимоги до боржників за кредитним договором № МКЧ- 34-07 від 15.02.2007 року (позичальників, іпотекодавців та поручителів) зазначених в додатку №1 до цього договору, де іпотекодавцем визначені - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Останні є іпотекодавцями за іпотечним договором № МІЧ-34-07 від 15.02 2007 року із змінами та доповненнями.

Пункт 11.3 вказаного іпотечного договору передбачає один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки: згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя. Зокрема, відповідно до п.11.3.1 задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання за кредитним договором у порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Оскільки кредитні зобов`язання за кредитним договором № МКЧ- 34-07 від 15.02.2007 року не виконані та станом на 10 березня 2021 року за боржниками рахується борг в сумі 17716,98 доларів США та 1287853,15 гривень він отримав право, відповідно до п.п. 8.4.3,8.4.7,8.4.8,10, 11.3.1 та 11.3.2 іпотечного договору та п.п. 2.1,2.2. додатку 1 договору відступлення права вимоги від 21.02.2018 року, ст. 37 Закону України «Про іпотеку» задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору.

Тому 5 січня 2021 року він звернувся до державного реєстратора Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з метою набуття мною права власності на предмет іпотеки (квартиру АДРЕСА_1 ) в рахунок погашення існуючого боргу.

Однак, ОСОБА_3 (іпотекодавець) відмовилася надавати йому згоду на набуття ним права власності на предмет іпотеки (на Ѕ частину квартири), що належить їй на праві власності.

24 лютого 2021 року він отримав відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зокрема з тих підстав, що державним реєстратором не виявлено зареєстрованого за іпотекодавцем ( ОСОБА_3 ) права власності на інше нерухоме майно чи його частини а також (або) ним не було надано державному реєстратору документів, що нерухоме майно, що є предметом іпотеки, не є місцем постійного проживання іпотекодавця ОСОБА_3 .

При відмові в здійсненні реєстраційних дій, державний реєстратор керувався п.п. 18. та 23 Порядку реєстрації речових правна нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України від 25.12.2015 року № 1127.

Підтвердження факту про те, що нерухоме майно не є місцем постійного проживання іпотекодавця ОСОБА_3 не може бути встановлено в інший спосіб, тому він звертаєся до суду про встановлення факту, що квартира АДРЕСА_1 не є місцем проживання ОСОБА_3 .

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.04.2021 року відкрите провадження у справі.

В судовому засіданні з`ясовано, що рішенням державного реєстратора Великої О.В. від 24.02.2021 року відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на квартира з реєстраційним номером 01, що розташований АДРЕСА_2 , за суб`єктом: ОСОБА_1 .

Підставою для відмови в державній реєстрації права власності стало те, що заявником не було донесено заяви, що підтверджує згоду одного із іпотекодавців, а саме ОСОБА_3 , яка є власником Ѕ части даної квартири, на набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, справжність підпису на якій засвідчується відповідно до Закону України «Про нотаріат», оскільки, згідно з сформованих відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та Реєстру права власності на нерухоме майно, державним реєстратором було встановлено відсутність зареєстрованого права власності іпотекодаця ( ОСОБА_3 ) на інше нерухоме житлове майно (його частину) у Державному реєстрі прав чи в його невід`ємній архівній складовій частині та не було надано державному реєстратору документів, яким підтверджується, що відповідне нерухоме житлове майно не є місцем постійного проживання іпотекодавця.

Так, відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають справи в порядку позовного (загального або спрощеного), наказного та окремого провадження.

За змістом ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За правовим аналізом вказаної норми, окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Частина 2 статті 293 ЦПК України вказує які саме справи про встановлення факту розглядає суд.

Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до статей 255, 271 Цивільного процесуального Кодексу України (ЦПК) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

Встановлення судом певного факту в порядку непозовного провадження можливо лише тоді, коли це не призведе до виникнення спору про право, тобто коли цей факт не торкнеться прав інших осіб.

У поданій заяві заявник вказує на те, що встановлення факту того, що квартира АДРЕСА_1 не є місцем постійного проживання іпотекодавця ОСОБА_3 має юридичне значення для реалізації ним права задоволення вимог іпотеко держателя шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки в рахунок існуючого боргу.

Аналізуючи матеріали поданої заяви, суддя приходить до висновку, що встановлення факту того, що квартира не є місцем проживання ОСОБА_3 , у порядку встановлення факту, що має юридичне значення, є таким, що пов`язується з наступним вирішенням спору про право ОСОБА_3 на користування вказаною квартирою, та можливе право власності ОСОБА_1 , на вказану квартиру.

Підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що стосуються майнових прав, не може здійснюватись у порядку окремого провадження з огляду на те, що стосується прав двох осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Беручи до уваги зазначене приходжу до висновку про те, що заявлені ОСОБА_1 вимоги, не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, оскільки зі змісту заяви вбачається спір про право.

За таких обставин суд приходить до висновку про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, зацікавлена особа: Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради.

При цьому, суд роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 19, 186, 260, 293, 294, 315, 353 ЦПК України, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, зацікавлена особа: Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Головуючий: Р.В.Демчик.

Повне судове рішення складено 31.05.2021 року.

Головуючий: Р. В. Демчик