ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Херсон

справа № 766/5188/21

провадження № 22-ц/819/1913/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Ігнатенко П.Я.,
Склярської І.В.,
секретарАвтонагова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Ус О.В. від 23 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_3 , до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про захист прав споживача шляхом визнання кредитних договорів недійсними,

встановив:

У березні 2021 року ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про захист прав споживача шляхом визнання кредитних договорів недійсними.

У липні 2021 року ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , звернувся до суду із заявою про приєднання доказів та вжиття заходів забезпечення поданого позову.

В обґрунтування заяви зазначив, що невстановлені особи, з використанням даних його сім карти та адреси електронної пошти отримали доступ до належних йому карткових рахунків, відкритих у ПАТ КБ «ПриватБанк», з яких без його відома та проти його волі зняли грошові кошти в сумі 343 євро та 2 253,97 грн, а також користувалися кредитними коштами за укладеними від його імені договорами кредиту з ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС».

Наведені обставини стали підставою для звернення із відповідною заявою до правоохоронних органів та до ПАТ КБ «Приватбанк» із вимогою про зупинення списання грошових коштів за незаконно укладеними кредитними договорами.

Посилаючись на здійснення банком дій зі списання грошових коштів в рахунок простроченої заборгованості та списання відсотків за використання кредитного ліміту, що свідчить про порушення його прав, для відновлення яких необхідно буде докладати значних зусиль та витрат, оскільки списання коштів відбувається не в межах виконавчого провадження та на підставі незаконно укладених договорів, позивач просив суд вжити заходи забезпечення поданого позову шляхом заборони ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» стягувати з нього заборгованість, в тому числі шляхом автоматичного списання, за кредитними договорами, до набрання рішенням суду по суті спору законної сили.

Ухвалою суду від 23 липня 2021 року в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про забезпечення позову у обраний позивачем спосіб, посилаючись на необґрунтованість висновків суду щодо відсутності належних доказів у підтвердження його доводів щодо реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, враховуючи те, що між сторонами дійсно існує спір і дії банку фактично можуть унеможливити вподальшому відновлення його порушених прав внаслідок відсутності підстав для повороту виконання рішення суду та для застосування статті 1212 ЦК України.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судове рішення мотивовано тим, що оскільки між сторонами виник спір щодо дійсності кредитних договорів, вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони стягнення кредитної заборгованості, в тому числі автоматичного списання коштів, фактично ототожнюватиме задоволення позовних вимог іншої сторони, що є неприпустимим з огляду на положення пункту 10 частини другої статті 150 ЦПК України.

З огляду на зміст позовної заяви, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх порушених, на його думку, прав при укладенні від його імені кредитних договорів із відповідачами, а саме: Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс». Способом, який позивач визначив для захисту цивільних прав, є визнання кредитних договорів недійсними. Як на підставу своїх вимог позивач послався на ту обставину, що 06 січня 2021 року невстановлені особи з використанням даних сім карти Vodafone (юридична особа ПрАТ «ВФ Україна») НОМЕР_1 , якою він користувався, та відповідної адреси електронної пошти отримали доступ до належних йому карток в ПАТ КБ «Приватбанк» та без його відома, проти його волі зняли грошові кошти, а також уклали від його імені кредитні договори з відповідачами та розрахувалися кредитними коштами за товар у різних магазинах.

Звернувшись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» стягувати із ОСОБА_1 заборгованість за оспореними ним кредитними договорами, в тому числі шляхом автоматичного списання цієї заборгованості, до набрання рішенням суду по суті спору законної сили, представник позивача надав суду копії довідок, виданих ПАТ КБ «Приватбанк» 06.07.2021 року про списання 01.07.2021 року з карткових рахунків, відкритих на ім`я позивача, грошових коштів із зазначенням про те, що вчинена банківська операція є автоматичним списанням простроченої заборгованості (копії довідок в установленому законом порядку не засвідчені).

При цьому наведені довідки не містять вказівки на те, що відбулося погашення кредитної заборгованості саме за кредитними договорами, які є предметом спору у цій справі.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, забезпечення позову- це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне дотримання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4 постанови).

Аналіз наведених норм процесуального права та відповідних роз`яснень з приводу забезпечення позову дає підстави зробити висновок про те, що інститут забезпечення позову має на меті вчинення процесуальних дій, направлених на тимчасове обмеження прав відповідачів у межах підстав та предмета позову, задля гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Види забезпечення позову викладені в частині першій статті 150 ЦПК України, перелік яких не є вичерпним, однак заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Згідно із частиною десятою статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Враховуючи, що виконання рішення суду про визнання кредитних договорів недійсними не потребує будь-якого забезпечення, а заборона відповідачам стягувати кредитну заборгованість за своїм змістом є втручанням в процес кредитування та стосується правових наслідків недійсності правочину, вимога про застосування яких позивачем не пред`являлася, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для забезпечення поданого ОСОБА_1 позову у обраний ним спосіб.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, посилання скаржника на обставини, якими позивач обґрунтовує позов та його твердження про неврахування судом цих обставин як таких, що підтверджують реально існуючий між сторонами спір з приводу списання з карткового рахунку грошових коштів проти його волі, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки наведені факти стосуються підстав позову і підлягають встановленню та оцінці при вирішенні спору по суті, а не на стадії вирішення питання про забезпечення позову.

Необґрунтованими колегія суддів вважає також доводи апеляційної скарги щодо дій банків в частині списання грошових коштів позивача в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, оскільки ці дії знаходяться поза межами предмета та підстав пред`явленого ОСОБА_1 позову, регулюються відповідними нормами матеріального права як щодо умов укладених самим позивачем договорів кредиту, так і правових наслідків недійсності правочину.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що ухвала постановлена судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 23 липня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: П. Я. Ігнатенко

І. В. Склярська

Повний текст постанови складено 19 листопада 2021 року

Суддя Л. В. Пузанова