КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 752/13043/20

номер провадження №22-ц/824/13958/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Нежури В.А.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представників ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва 24 червня 2021 року /суддя Чередніченко Н.П./

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2020 року представник позивача ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, відповідно до якого просив суд стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 126530,26 грн., з яких: 91384,26 грн. - заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, 27165,48 грн. - сума інфляційних нарахувань, 7981,16 грн. - три відсотки річних.

В лютому 2021 року представник позивача звернувся з клопотанням про зменшення розміру позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» за період із липня 2017 р. по жовтень 2020 року, включно, заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 62361 грн. 41 коп., три відсотки річних в сумі 4569 грн. 56 коп. та інфляційні втрати в сумі 10791 грн. 62 коп., судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва 24 червня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» за період із липня 2017 р. по жовтень 2020 року, включно, заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 62361 грн. 41 коп., три відсотки річних в сумі 4569 грн. 56 коп. та інфляційні втрати в сумі 10791 грн. 62 коп., судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп./а.с. 140-144/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представники ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись з апеляційною скаргою, в якій просили рішення скасувати, направивши справу для розгляду за встановленою підсудністю.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянти посилались на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважають, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження надання належним чином житлово-комунальних послуг, зокрема прибирання прибудинкової території, технічне обслуговування внутрішньо-будинкових систем, освітлення місць загального користування, поточні ремонти, що повинно бути підтверджено первинними документами. Надані позивачем розрахунки не є достатніми і достовірними доказами, що переконливо свідчать про споживання житлово-комунальних послуг відповідачем, яка не проживала у квартирі. Вказували також і на те, що квартира обтяжена арештом, а отже, відповідач не могла користуватись вказаною квартирою. Крім того, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, водночас, позивач не вчиняв жодних дій щодо укладення договору, а тому відповідач зобов`язана сплачувати лише за ті послуги, якими вона фактично користується.

Щодо процесуальних порушень, наголошували, що позивач подав більшість доказів лише з відповіддю на відзив у порушення ч. 2 ст. 83 ЦПК України, судом не було здійснено запиту щодо місця реєстрації відповідача, а про судовий розгляд справи відповідач не повідомлялась.

Окремо наголошували на порушенні правил територіальної підсудності, оскільки відповідач зареєстрована у Шевченківському районі м. Києва, а тому справа не підсудна Голосіївському районному суду м. Києва.

Представник позивача Тарасенко Ю.Д. звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів. Вказував, що доводи представників апелянта щодо відсутності доказів на підтвердження надання послуг спростовуються тим, що єдиним документом, що підтверджує перерву в наданні житлово-комунальних послуг, їх ненадання або надання не в повному обсязі є Акт-претензія. Від відповідача жодного Акту-претензії на адресу не надходило.

Щодо оплати за послугу з централізованого опалення та оплату за опалення місць загального користування, вказував, що якщо споживач або члени його родини тривалий час (більше одного місяця на рік) не проживає (не проживають) в квартирі (житловому приміщенні у гуртожитку), при поданні ним заяви та підтверджуючих документів про відсутність його або інших зареєстрованих в цьому житловому приміщенні мешканців, виконавці здійснюють перерахунок плати за невикористані послуги в частині коригування витрат на вивезення і знешкодження твердих побутових відходів, виходячи з кількості тимчасово відсутніх мешканців та терміну не проживання. Відповідач в установленому порядку до позивача не зверталась, відповідно відсутні підстави для перерахунку та/або зменшення розміру витрат. Крім того, існує порядок відключення споживачів від системи централізованого опалення та постачання гарячої води затверджений Наказом Міністерства розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 р. № 169. Представниками апелянта не надано доказів відокремлення (відключення) квартири АДРЕСА_1 від централізованого опалення та встановлення індивідуального теплопостачання. Таким чином, відповідач не звільняється від обов`язку оплати за послуги з централізованого опалення.

Наголошував також, що арешт майна це накладення заборони розпоряджатись власністю а не користуватись квартирою, а власник несе тягар утримання майна. Відповідач зобов`язаний сплачувати за житлово-комунальні послуги, водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Будинок АДРЕСА_1 знаходиться на утриманні та обслуговуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс».

Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між сторонами не укладено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався нормами п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», за якою споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 р. зі змінами та доповненнями, ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартиронаймачі квартир багатоквартирних будинків зобов`язані щомісяця вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Позивачі - це виконавець послуг.

Згідно із п. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, де зокрема в п. 3 зазначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Норми цивільного права поширюються на всі види зобов`язальних відносин.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 64, 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і за комунальні послуги. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами ї несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

В порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем за вказаний період нараховано три відсотки річних в сумі 4569,56 грн. та індекс інфляції в сумі 10791,62 грн., що підтверджується наданим стороною позивача розрахунком, який відповідає вимогам закону.

Враховуючи, що жодних доказів, які б спростовували розмір нарахованої суми заборгованості, та штрафних санкцій стороною відповідача надано не було, а також не подано доказів на підтвердження неналежного виконання зобов`язань та сплати коштів позивачу за житлово-комунальні послуги, з урахуванням обов`язку нести тягар утримання майна, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів на підтвердження надання послуг спростовуються положеннями ст.ст. 27, 28 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» оскільки єдиним документом, що підтверджує перерву в наданні житлово-комунальних послуг, їх ненадання або надання не в повному обсязі (не отримання послуг споживачем) є Акт-претензія. Інших підстав для звільнення споживача від обов`язку оплати послуг законодавством не визначено.

Доводи апеляційної скарги про те, що квартира обтяжена арештом, а отже, відповідач не могла користуватись вказаною квартирою як і послугами, що надаються, апеляційним судом також відхиляються.

Відповідно до 6 Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради від 09.03.2011 р. № 307 «Про впорядкування надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в м. Києві» якщо споживач або члени його родини тривалий час (більше одного місяця на рік) не проживає (не проживають) в квартирі (житловому приміщенні у гуртожитку), при поданні ним заяви та підтверджуючих документів про відсутність його або інших зареєстрованих в цьому житловому приміщенні мешканців, відповідно до Порядку звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей за період їх тимчасової відсутності від оплати за комунальні послуги (гаряче та холодне водопостачання, водовідведення, газопостачання), затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 N 409/1843, виконавці здійснюють перерахунок плати за невикористані послуги в частині коригування витрат на вивезення і знешкодження твердих побутових відходів, виходячи з кількості тимчасово відсутніх мешканців та терміну не проживання. Перерахунки проводяться з дня виникнення права, а при, несвоєчасному поданні необхідних документів - не більше, ніж за один місяць, що передує місяцю, в якому, звернувся споживач. Кількість зареєстрованих осіб визначається на дату звернення наймача.

Арешт майна - накладання заборони на право розпоряджатися майном, а саме його відчужувати, з метою його збереження що не позбавляє апелянта права володіти та користуватися квартирою.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 382 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Доводи апелянтів щодо відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг, також відхиляються апеляційним судом з огляду на ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» якою передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов`язок індивідуального споживача укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Відповідно до 1 частини 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг отриманих ним до укладення відповідного договору.

Аналогічні правові позиції викладені у Постановах Верховного Суду від 05.03.2018р. у справі № 753/5100/17 та від 13.11.2019 р. у справі № 686/14833/15-ц , Постанові Великої палати Верховного Суду у справі №712/8916/17.

Отже, відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для уникнення чи ухилення від оплати житлово-комунальних послуг, про що також наголошено судом першої інстанції.

Щодо правил територіальної підсудності, яка на думку представників апелянта була порушена, скільки справа повинна була розглядатись за зареєстрованим місцем проживання відповідача, апеляційний суд вказує, що спори стосовно нерухомого майна, зокрема і стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, належать до спорів за правилами виключної територіальної підсудності за місцезнаходженням майна, в даному випадку в Голосіївському районі м. Києва.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представників ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва 24 червня 2021 року - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва 24 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: