Житомирський апеляційний суд
Справа №273/2773/20 Головуючий у 1-й інст. Новицький Є. А.
Категорія 3 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б, Миніч Т.І

з участю секретаря

судового засідання: Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №273/2773/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину будинку

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 26 березня 2021 року, яке ухвалене суддею Новицьким Є.А.

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по першому АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнати за кожним із сторін право власності на Ѕ частину вказаного домоволодіння, стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу та по сплаті судового збору.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 26 березня 2021 року позов задоволено.

Визнано житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами за адресою: перший АДРЕСА_1 , спільним майном, як подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , право власності за кожним на Ѕ частину вказаного житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами за адресою: перший АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. та витрати на професійну правничу допомого в розмірі 3000,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині стягнення судового збору та витрат на правничу допомогу, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 26 березня 2021 рокув частині розподілу судових витрат. В обґрунтування скарги зазначає, що рішення суду є незаконним у даній частині, оскільки позивач під час розгляду справи не надав належні докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн; розмір даних витрат не є співмірними із складністю даної справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Також зазначає, що вказані докази не були направлені на адресу відповідача та його представника, що позбавило відповідача можливості надати до суду заперечення щодо необґрунтованості витрат на правничу допомогу.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу сторона позивача не скористалася.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника відповідача адвоката Семенька В.М. до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони відповідача.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу та судовий збір, суд першої інстанції, посилаючись на положення статті 137, 141 ЦПК України, виходив із доведеності понесених позивачем судових витрат у зазначеному розмірі та задоволення вимог позивача у повному обсязі.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 надавалася правнича допомога адвокатом Нурієвим Р.Т, який здійснював представництво інтересів позивача на підставі ордеру про надання правничої допомоги від 10 грудня 2020 року та угоди про надання правничої допомоги від 10 грудня 2020 року (свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЖТ №001098 від 29 серпня 2019 року).

В позовній заяви позивачем зазначалось, що понесені судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги, будуть складати 3000 грн. До позовної заяви був наданий договір про правничу допомогу, в п.3.1 якого було передбачено, що за правову допомогу, передбачену в п.1.2 Договору (а саме: надання консультаційних та юридичних послуг щодо захисту інтересів замовника у справі, у т.ч. представництво його інтересів в загальних судах України усіх інстанцій з усіма правами, передбаченими ст. 43,49,352,389 ЦПК України, у тому числі з правом подання відзиву на позов, відповіді на відзив, клопотань, заперечень, подання заяв та скарг, укладення мирової угоди на будь-якій стадії цивільного процесу, оскарження рішень, постанов і ухвал суду, одержання, рішень, ухвал, вчинення інших дій в інтересах замовника по цій справі, передбачені даним Договором) замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі 3000,00 грн.

Представник позивача здійснював представництво інтересів своєї довірительки у цивільній справі та брав безпосередню участь у судовому засіданні 29 грудня 2020 року, склав позовну заяву, подавав відповідні клопотання у суді першої інстанції.

28 січня 2021 року представником позивача до суду була подана заява про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу в розмір 3000 грн. До даної заяви була подана квитанція № 101J3388М від 10 грудня 2020 року, відповідно до змісту якої, ОСОБА_1 сплатила 3000,00 грн. за надання правничої допомоги адвокатом Нурієвим Р.Т.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що надання належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з наданням правничої допомоги, враховуючи фіксований розмір винагороди (гонорару),з урахуванням складності справи є підставою для задоволення вимог позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу суд відхиляє через те, що клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката Нурієва Р.Т, стороною відповідача до суду першої інстанції не подавалося. Заперечень на клопотання про розподіл судових витрат у частині стягнення правничої допомоги матеріали справи також не містять, хоча позовна заява містила посилання позивача на понесенні витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. При цьому під час розгляду справи в суді першої інстанції інтереси ОСОБА_2 представляв адвокат Семенька В.М, який не був позбавлений можливості знайомитися з матеріалами справи та подавати відповідні клопотання від імені відповідача.

При цьому колегія суддів враховує, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат за наданням відповідних доказів, що відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не здійснено.

Згідно з п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на позивача.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись з позовом до суду про поділ майна, позивачем ОСОБА_1 був сплачений судовий збір в сумі 840,80 грн.

Відповідно до ч.3 ст.136 ЦПК України з підстав, зазначених у ч.1 цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

На думку суду апеляційної інстанції твердження апелянта щодо безпідставного стягнення з нього судом першої інстанції суми судового збору, понесеного позивачем за подання позову, є необґрунтованими.

Відповідно до ст.129 Конституції України, однією з засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Так, звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду. Крім того, будь-якого клопотання про зменшення розміру судових витрат, у зв`язку із скрутним матеріальним положенням, стороною відповідача до суду першої інстанції не подавалось.

За таких обставин, районнийсуд, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених витрат по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апелянтом не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 26 березня 2021 рокув частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат в розмірі 840,80 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2021 року.

Головуючий Судді