Житомирський апеляційний суд
Справа №935/531/21 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 70 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №935/531/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 травня 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Василенка Р.О. у м.Коростишеві,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі по 2 500 грн. на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовувала тим, що 16 вересня 2010 року був зареєстрований шлюб із ОСОБА_2 . Від шлюбу з відповідачем вони мають спільних дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . З жовтня 2020 року відносини між нею та батьком дітей погіршилися, що призвело до того, що вони з відповідачем разом, як сім`я, не проживають. Діти проживають із нею та знаходяться на її повному утриманні, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має реальну можливість її надавати, оскільки є приватним підприємцем та його дохід у повній мірі дозволяє забезпечувати дітей усім необхідним, зокрема належним утриманням.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 травня 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2 000 грн. на кожну дитину, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, починаючи з 02 березня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття. У іншій частині вимог щодо стягнення розміру аліментів відмовлено. Вирішено питання судових витрат. Допущено негайне виконання судового рішення в межах платежу за один місяць.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 (відповідач) подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1 197,50 грн. на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував, що наразі він має нестабільний мінімальний дохід, враховуючи ситуацію в Україні та світі загалом щодо постійних локдаунів та карантинних обмежень, тому аліменти в розмірі 2 500 грн. є занадто великими та він не має можливості їх сплачувати. Також йому необхідно сплачувати комунальні послуги, купувати продукти харчування, одяг тощо. Окрім того, суд першої інстанції при постановленні рішення не врахував довідки Коростишівської ДПІ Житомирського управління ГУ ДФС у Житомирській області від 14 квітня 2021 року про те, що з 01 лютого по 31 березня 2021 року він не мав доходу. Отже на думку скаржника, суд при ухваленні рішення не врахував його матеріального становища, а також позивач не надала доказів, що він має можливість сплачувати аліменти у такому великому розмірі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 (позивач) просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що наразі проживає із дітьми у своїх батьків в АДРЕСА_1 , оскільки відповідач вигнав її із дітьми з свого будинку. З часу припинення спільного проживання однією сім`єю відповідач життям дітей не цікавиться та матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Вона утримує дітей лише за особисті кошти, яких на належне забезпечення потреб малолітніх дітей (продукти харчування, одяг, іграшки тощо) не вистачає. Так, коли необхідно було готувати дітей до школи (купити одяг, приладдя), то відповідач матеріальної допомоги не надав. Навіть не привітав із днем народження дочку ОСОБА_4 . Відповідач не цікавиться й здоров`ям дітей та не допомагає у придбанні ліків, коли вони хворіють. Діти харчуються у школі виключно лише за її рахунок. На відвідування дітьми різних гуртків також необхідно нести витрати. Переконана, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання сина та доньки у розмірі 2 000 грн. щомісячно на кожну дитину, як присуджено судом першої інстанції, оскільки він є приватним підприємцем та за займається різанням, обробленням та оздобленням декоративного та будівельного каменю.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Задовольняючи позов частково та присуджуючи з батька дітей щомісячно до стягнення на кожну дитину (сина ОСОБА_3 та доньку ОСОБА_4 ) по 2 000 грн. суд першої інстанції виходив із того, що відповідач інших дітей та утриманців не має, є працездатною особою, батьки несуть однакову відповідальність за створення умов для розвитку дитини, а на утриманні позивача знаходиться ще одна дитина (син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (зі змісту частини другої статті 141 СК України).

Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина перша статті 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що сторони є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6-7).

Сторони визнають ті обставини, що наразі проживають окремо та син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4 проживають із матір`ю, тобто позивачем.

Витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Сторони добровільно порозумітися не можуть. У разі спору суд має визначати щомісячний розмір стягнення.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не включений до переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Відповідач посилається на недоведеність позивачем його матеріального стану та неможливість сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі визначеному судом першої інстанції.

Зазначає, що суд не врахував довідку державної податкової служби України від 14 квітня 2021 №6377/6/06-30-57 про те, що дохід ФОП ОСОБА_2 за період з 01 лютого по 31 березня 2021 року відсутній (а.с.20).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказана довідка не є достатнім доказом того, що у ОСОБА_2 відсутній дохід, оскільки остання відображає дохід ФОП лише за два місяці.

Натомість статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дітей, слід враховувати загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку.

При цьому, саме на батьків покладається забезпечення таких умов дітям до досягнення ними віку вісімнадцяти років. Неповнолітні діти проживають з матір`ю, тобто позивачем, та основний тягар утримання припадає на неї.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 не має можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину не підтверджено належними доказами. Крім того, останній не має протипоказань за станом здоров`я, перебуває у працездатному віці, не припинив підприємницьку діяльність та займається з 22 січня 2021 року різанням, обробленням та оздобленням декоративного та будівельного каменю (а.с.18), а тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що розмір аліментів у даному випадку може перевищити мінімальний гарантований розмір, що відповідає найвищим інтересам дітей, які в силу свого віку ще не здатні самостійно подбати про себе.

Окрім того, позивач, окрім спільних дітей, має на утриманні ще одну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9). Донька ОСОБА_4 ослаблена та часто хворіє застудними та респіраторними захворюваннями (а.с.22).

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на переоцінці доказів, яким правильно надана оцінка судом першої інстанції, як окремо кожному доказу, так і в сукупності.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей в розмірі 2 000 грн. на кожну дитину щомісячно відповідає інтересам сина та доньки, які мають право на достатній рівень матеріального забезпечення, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, надав правильну правову оцінку заявленим сторонами доводам та наданим доказам і дійшов обґрунтованості висновку про часткове задоволення позову, а тому в силу норм ст.375 ЦПК України рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є, зокрема, справи про стягнення аліментів (п.3 частина шоста ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.367-368,374-375,381-382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 травня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: