Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

19 січня 2021 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі :

головуючого судді Морозова В.В.

при секретарі Швидкій І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 24 грудня 2010 року між нею та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений актовий запис № 1093 від 24.12.2010 р. Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вказує, що з 01.09.2020 року подружні відносини з відповідачем припинені. Спільне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер, примирення неможливе. Просить розірвати шлюб з відповідачем.

Спільний син, який був народжений за час шлюбу на даний час проживає з позивачем та повністю перебуває на її утриманні. Оскільки розвиток дитини та матеріальне забезпечення його всім необхідним вимагає значних фінансових витрат, позивач просить стягнути аліменти з відповідача на утримання дитини.

Позивач зазначає, що відповідач має працездатний вік, а тому взмозі надавати матеріальну допомогу на її утримання до досягнення дитиною трьох років.

У зв`язку з вищевикладеним просить суд, розірвати шлюб з відповідачем, після розірвання шлюбу прізвище просить змінити на дошлюбне « ОСОБА_4 », стягнути з нього на її користь аліменти в розмірі 1/4 частки від всіх доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, та стягнути з нього на її утримання аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.

Відповідачем 30.12.2020 року подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він визнав позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, однак заперечив щодо стягнення з нього аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, оскільки починаючи з 10.11.2017 року він безробітний та перебуває на обліку у Черкаському міському центрі зайнятості, а тому не може надавати матеріальну допомогу дружині.

Представником позивача 11.01.2021 року подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідач має власну пасіку та отримує дохід від продажу меду, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу дружині.

14.01.2021 року представником позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог шляхом відмови від стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. В іншій частині позов просить задовольнити.

У судове засідання позивач не з`явилась, подавши до суду заяву про слухання справи за її відсутності, зменшені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, строк на примирення просить не надавати.

Відповідач у судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, зменшені позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує, строк на примирення просить не надавати.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами у порядку ст. 279 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про шлюб від 24.12.2010 року серія НОМЕР_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 24.12.2010 року уклали шлюб. Прізвище позивача після укладення шлюбу змінено на « ОСОБА_6 ».

Відповідач є батьком малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на утриманні позивача, а тому відповідно до ст. 180 СК України зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Як передбачено ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно чинного законодавства, ЦПК України, СК України встановлений розмір для стягнення аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини одна четверта з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Отже, суд вважає, що позовна вимога щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивача підлягає до задоволення.

Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною.

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні».

Отже принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Оскільки сімейні стосунки між сторонами не склалися, подружні відносини сторонами не підтримуються, збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, тому шлюб необхідно розірвати.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», зазначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Враховуючи те, що відповідач зменшений розмір позовних вимог визнав і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому суд вважає за необхідне його задовольнити.

При подачі позовної заяви до суду, позивач ОСОБА_1 була звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу щодо стягнення аліментів у розмірі 840,80 грн., тому у відповідності до ст. 141 ЦПК України, дані витрати підлягають до стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь держави .

Відповідно до ст. 141 ЦПК сплачений позивачем судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу підлягає до стягнення з відповідача на її користь, однак позивач не просила стягнути судовий збір з відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд визначає, що рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ч.3 ст.105, ст.110, 112, 180, 182 СК України, ст.ст.141, 263-265, 280-284, 430 ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 24 грудня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1093, - розірвати.

При реєстрації розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_1 прізвище змінити на дошлюбне « ОСОБА_4 ».

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований по АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої по АДРЕСА_2 , на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.10.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок.

Допустити рішення в частині стягнення аліментів за один місяць до негайного виконання.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В. В. Морозов