Справа № 642/4511/21
Провадження № 2/642/1813/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Пашнєва В.Г.,

за участю секретаря Соболєвої Є.Є.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал», 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Юрій Володимирович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно набутих коштів-,

ВСТАНОВИВ:

19.07.2021 року до суду надійшов позов від предстаника позивача адвоката АБ «Калінін і Партнери» Калініна С. К., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 (далі - позивач) до ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (далі - відповідач) за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Ю. В. в якому позивач просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича за № 13866 від 21.12.2020 року, про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість в розмірі 12 110,00 грн. (заборгованості за кредитним договором в розмірі 11 180,00 грн., та за вчинення виконавчого напису 930, 00, грн.) Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати на сплату судового збору у розмірі 980, 00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що стягнута за виконавчим написом заборгованість не є безспірною, оскільки нотаріусу не було надано всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність боргу, а саме кредитний договір не посвідчено нотаріально, як того вимагає законодавство, що є підставою для визначення виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 23.07.2021року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в спрощеному порядку з повідомленням сторін та призначено дату судового засідання по суті. Ухвалою визначено строк для подання відзиву на позовну заяву, третій особі надано строк для подачі пояснень щодо позову та відзиву.

19.09.2021 року представник відповідача ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні позову. В обгрунтування відзиву зазначив, що 23.02.2019 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №4700566, відповідно до умов якого ОСОБА_1 були надані кредитні кошти в сумі 4000,00 грн. строком на 15 днів з 23.02.2020 року, дата повернення кредиту 10.03.2019 року. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконав в повному обсязі, проте останній в свою чергу не дотримався своїх зобов`язань з повернення грошових коштів. Тому вимога ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітла» щодо стягнення крім основної суми боргу, заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, суму заборгованості по несплаченій комісії за користування кредитом та заборгованість по пені є правомірною. Зазаначає також, що 16.05.2019 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги за № 30-МЛ , відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до ОСОБА_1 із зазначенням суми та розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором. ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувало. Крім того, зазначає, що на адресу позивача було надіслано Претензію від 13.11.2020 року про погашення кредитної заборгованості і лише 07.12.2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» подали заяву на вчинення виконавчого напису приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Баршацькому І.В. та документи, які підтверджують безспірність заборгованості. Крім того вважає, що сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. є завищеною, яка не відповідає складності справи та виконаній адвокатом роботи. Просив також розглянути справу без участі їх представника.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, не надходило будь-яких клопотань, заперечень, пояснень щодо позову/відзиву та/або будь-яких доказів у справі.

Представник позивача адвокат Калінін С. К. та позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилися, предоставив суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити їх.

Представник відповідача ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал»у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, предоставив суду відзив на позов, а також клопотання про розгляд справи за його відсутністю та просив ухвалити рішення про відмову у задаволені позовних вимог.

Третя особа, яка не заявляє позовних вимог на предмет спору: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Ю. В. у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розпис у поштовому повідомленні, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами та з`ясувавши обставини справи і дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 23.02. 2019 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали договір №4700566 про надання фінансового кредиту, за умов якого Товариство надало Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язувався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту складає 4000,00 грн. Строк кредиту 15 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежу, а саме до 10.03.2019 року. Комісія за надання кредиту 920, 00 грн., яка нараховується за ставкою 23,00 відсотків від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом: 1020,00грн., які за ставкою 1.70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

30 жовтня 2020 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги № 30 МЛ від 16.05.2019 року, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» отримало право вимоги до боржників, які виникли у ТОВ «Мілоан» в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором №4700566 від 23.02.2019 року.

13.11.2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» направляло на адресу ОСОБА_1 письмову вимогу (повідомлення) про передачу останньому від ТОВ «Мілоан» прав вимоги за кредитним договором №4700566 від 23.02.2019 року та наявність заборгованості позичальника за цим договором в розмірі 11 180,00 грн. разом з з відсотками, комісії та пені за користуванн кредитом, повідомлено про необхідність сплати заборгованості в строк протягом 7 днів, роз`яснено наслідки невиконання вимоги.

21.12.2020 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. звернувся представник ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» з боржника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором за №4700566 від 23.02.2019 за період з 23.02.2019 року до 10.03.2019 року в розмірі 12 110,00 грн. (11 180 грн. заборгованість за кредитним договором + 930 грн. сума за вчинення виконавчого напису).

21.12.2020 року на виконання вказаного вище виконавчого напису нотаріуса, приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В було винесено постанову у ВП №65448862 про відкриття виконавчого провадження, постанову про арешт коштів боржнника, постанову про арешт майна боржника, у звзяку з чим, згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» № F8EFOLDGRBQ1GCQ5 від 05.07.2021 року з позивача утримано 13 821,00 грн.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

В силу приписів ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»).

Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Верховний Суд у постанові від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц зазначив, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів здійснюється згідно з главою 14 Закону України «Про нотаріат» та главою 16 розділу ІІ Порядку.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18).

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

В даному випадку, судом встановлено, що заборгованість зазначена у виконавчому написі, на момент його вчинення не була безспірною, з огляду на наступне.

Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц сформульований правовий висновок про те, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення боржника про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для вчинення оспорюваного виконавчого напису став кредитний договір № 4700566 від 23.02.2019, укладеним між ним та ТОВ «Мілоан» у простій письмовій формі і нотаріально не посвідчений.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку про те, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Беручи до уваги положення п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, згідно з яким для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання та письмові матеріали справи, суд встановив, що для одержання вищевказаного виконавчого напису відповідач не надав приватному нотаріусу документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Крім того, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги, що судом не встановлено факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення виконавчого напису.

З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій, зазначені у написі, є безспірними.

Отже, на переконання суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, не витребував від стягувача додаткових документів, вчинив виконавчий напис у порушення норм ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

У даній справі встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172.

Вказаний пункт 2 Переліку (зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662) передбачав, що для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Проте, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили, визнав незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року в т.ч. в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

З викладеного вбачається, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінет Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до зазначеного кредитного договору, укладеного між позивачем та ТОВ «Мілоан» у простій письмовій формі.

Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до частин восьмої, одинадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині. Резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

У частині п`ятій статті 254 КАС України зазначено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, -через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України).

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.

Зазначене вище дає підстави для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18, згідно з якою укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги предстаника позивача адвоката АБ «Калінін і Партнери» Калініна Сергія Костянтиновича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем всупереч вищевказаних норм процесуального права не надано суду жодних доказів спростування доводів позивача.

За таких обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 щодо офіційного тлумачення статті 59 Конституції України, яка гарантує право на професійну правничу допомогу, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Встановлено, що позивачу ОСОБА_1 правнича допомога надавалась адвокатом Калініним С.К., на підставі письмового договору про надання правової допомоги за № б/н 21 від 26.05.2021 року. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За взаємною згодою сума гонорару становила 5000,00 грн. (а.с.31).

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Суд вважає, що витрати позивача ОСОБА_1 пов`язані з наданням правничої допомоги є обґрунтованими та такими, що є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для позивача.

Крім того, згідно квитанції позивачем було сплачено судовий збір за звернення до суду в розмірі 908,00 грн.

На підставі вищевикладеного, враховуючи приписи ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» на користь позивача, понесені ним судові витрати в розмірі 908 грн. 00 коп. та витрати пов`язані з надання правничої допомоги у розмір 5000 грн.

Керуючись ст. ст. 11, 141, 247, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал», 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Юрій Володимирович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно набутих коштів - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем № 13866 від 21.12.2020 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» заборгованість в сумі 13 821 грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» на користь ОСОБА_1 13 821,00 грн. незаконно стягнутих коштів по виконанню виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем № 13866 від 21.12.2020 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн. та 5000,00 грн. правничої допомоги.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Ленінський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22 листопада 2021 року.

Головуючий Суддя: