Дата документу 22.11.2021 Справа № 310/11/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 310/11/21 Головуючий у 1 інстанції: Богомолова Л.В.
№ 22-ц/807/2656/21 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 травня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 16639,17 грн.,

ВСТАНОВИВ

В січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що ОСОБА_5 звернувся до АТ КБ «Приватбанк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 21.11.2013 року, тобто фактично між Банком та ОСОБА_5 укладено договір.

В заяві про укладення кредитного договору від 21.11.2013 року відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ними договір. Договором та зазначеними правилами передбачено порядок і умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитним лімітом, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом та інших витрат.

АТ КБ ПриватБанк вказує, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте, ОСОБА_6 взяті на себе в добровільному порядку зобов`язання за кредитним договором не виконав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_5 помер. У зв`язку із невиконанням ОСОБА_5 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, зазначає банк, станом на день смерті позичальника утворилася заборгованість, загальна сума якої становить 16639,17 грн., яка складається з наступного:

16639,17 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 16639,17 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість з відсотками на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії.

Посилаючись на вищезазначене просило суд, стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 16639,17 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 травня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу не надійшло.

Проте, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2021 року це 227 000 грн. (відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" з 1 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270,00 грн. (2270,00 грн. Х 100 = 227 000 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Оскільки суду не надано доказів , в тому числі щодо наявності, об`єму, вартості спадкового майна, одержаного відповідачами у спадщину після смерті ОСОБА_5 , позивачем не доведено обставину, на яку він посилається як на підставу свого позов.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 21 листопада 2013 року ОСОБА_5 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг та отримала у ПАТ КБ "ПриватБанк" кредит у розмірі 9800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

З заяви також встановлено, що ОСОБА_5 21.11.2013 року було відкрито рахунок та надано кредитну картку № НОМЕР_1 (а.с. 21, 60).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_5 встановлено, що кредитний ліміт на картці збільшувався до 16640 грн. (а.с. 21).

Випискою по картковому рахунку ОСОБА_5 вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами (а.с. 14-20).

З копії свідоцтва про смерть від 07 жовтня 2019 року встановлено, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер (а.с. 114).

З розрахунку заборгованості, наданої АТ КБ "ПриватБанк" вбачається, що заборгованість ОСОБА_5 станом на дату смерті становить 16639,17 грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту (а.с. 13).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України позивач заявив вимоги до спадкоємця.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Разом з тим положення зазначеної правової норми застосовуються у випадку дотримання кредитором статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18.

З матеріалів справи також встановлено, що на підставі претензії АТ КБ "ПриватБанк", поданої 24 січня 2020 року, тобто протягом одного року від дня настання строку вимоги, Бердянською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа після померлого ОСОБА_5 , що стосується спадкоємців, державна нотаріальна контора послалася на нотаріальну таємницю (а.с.71)

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

При вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Як вбачається із матеріалів справи , за адресою місця реєстрації проживання померлого позичальника ОСОБА_5 : АДРЕСА_1 , (а.с. 61 зворот) відповідно до довідок відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради від 16.01.2021 року, зареєстрована ОСОБА_3 (а.с.93), ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за вказаною адресою не зареєстровані (а.с. 94-95, 97-98).

Згідно інформації, яка міститься в листі-відповіді Бердянській районній державній нотаріальній конторі № 844/02-14 від 09.04.2021 року на запит суду вбачається, що в провадженні Бердянської державної нотаріальної контори знаходиться спадкова справа №72/2020 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , яка була заведена на підставі звернення 03.03.2020 року АТ КБ «Приватбанк» з претензією кредитора про невиконання зобов`язань. Заяв від інших спадкоємців спадкова справа не містить, свідоцтва про право на спадщину не видавалось. (а.с. 125)

Обґрунтовуючи підстави заявленого позову, банк посилався на те, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України фактично прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 , оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

При вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора обов`язковому встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Проте, матеріали справи не містять об`єктивних доказів того, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, заявили про відмову від прийняття спадщини, як не містять і будь-яких доказів на підтвердження наявності у спадкодавця рухомого та/або нерухомого майна/, а також вартості такого майна.

Оскільки позичальник ОСОБА_5 помер, то відповідати перед позивачем на підставі статей 1281,1282 ЦК України за борги спадкодавця мають спадкоємці у межах вартості майна одержаного у спадщину, а в даному випадку відсутні спадкоємці які прийняли спадщину, чи звернулися за відкриттям спадщини, майно, одержане у спадщину, відсутнє, а отже відсутні правові підстави задоволення позову.

Позивач в своєму позові зазначає, що спадкоємцем у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . На підтвердження даної обставини Банк посилається на копії паспортів позичальника (а.с. 62-67), де зазначено одну й ту саму адресу зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 . Однак, сам факт реєстрації місця проживання за однією адресою із спадкодавцем на час отримання кредиту померлим ОСОБА_5 не є належним та допустимим доказом того, що саме вони є спадкоємцями, дійсно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини та прийняли після померлої спадщину.

Більш того, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за вказаної адресою не зареєстровані та з часу отримання кредиту померлим ОСОБА_5 до часу звернення з позовною заявою до суду пройшло 7 років, за який місце реєстрації відповідачів змінилося.

Встановивши, що АТ КБ "ПриватБанк" не надало доказів на підтвердження наявності, об`єму, вартості спадкового майна у спадкодавця, колегія суддів погоджується із висновком суду про необґрунтованість позову банку до спадкоємців боржника.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не витребував від держаних органів відомості щодо наявності у спадкодавця майна, що є порушенням процесуальних вимог, не ґрунтуються на законі з огляду на таке.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст 13 ЦПК України).

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З матеріалів справи встановлено, що позивач своїми правами щодо предмета спору, в тому числі щодо витребування доказів в суді першої інстанції, не скористався, оскільки його представник в судові засідання не з`являвся та подав заяву про розгляд справи без виклику сторін (а.с. 84).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 12 ЦПК України).

Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємців про стягнення заборгованості, ПАТ КБ "ПриватБанк" зобов`язано було довести ті обставини, на які воно посилалося як на підставу свої вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна та його вартості, а у випадку неможливості надати такі докази - заявити клопотання про їх витребування, з дотриманням правил та процедур, встановлених ЦПК України.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 травня 2021 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2021 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков