Справа № 473/5932/13-ц
УХВАЛА

"23" листопада 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі судді Старжинської О.Є.

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця

В С Т А Н О В И В:

15.11.2021 року представником заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 до суду шляхом направлення поштою подано скаргу на дії державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сазонова Дмитра Костянтиновича щодо призначення18 травня 2021 року в межах виконавчого провадження №56605466 та проведення експертної оцінки нерухомого майна нежитлового приміщення розташованого по АДРЕСА_1 (звіт з оцінки майна, складений 02.06.2021 року ТОВ «Южтрансінвест») без участі ОСОБА_1 , зобов`язання цю посадову особу провести повторну ринкову оцінку зазначеного об`єкта нерухомості, визнавши недійсними результати оцінки нежитлового приміщення.

Відповідно до статті 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Сам представник ОСОБА_1 адвокат Вуїв О.В., що діє на підставі ордеру виданого згідно договору про надання правової допомоги від 21.05.2015 року вказує, що з матеріалами виконавчого провадження, де містився вказаний Звіт з оцінки майна, вона ознайомилася 03.11.2021 року, скарга була подана 15.11.2021 року і не містить клопотання про поновлення строку.

У відповідності до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця під час виконання судових рішень у цивільних справах» (п.16) якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам скарги, суд виходить із такого.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушені її права, свободи.

Частина перша статті 449 ЦПК України визначає процесуальні строки на звернення до суду зі скаргою. Скаргу може бути подано у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Наслідком пропущення цього строку звернення до суду є залишення скарги без розгляду.

Таким чином, строк звернення до суду - це проміжок часу після вчинення дії, з якою не згодна особа, під час виконання судового рішення протягом якого особа має право звернутися до суду із скаргою за її вирішенням і захистом своїх прав, свобод. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод.

Відтак, на думку суду, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли заявник дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод. Заявнику недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом десяти днів від дати порушення його прав, свобод. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Встановлення строків звернення до суду з відповідними скаргами законом передбачено з метою дисциплінування учасників виконавчого провадження та своєчасного виконання ними, передбачених ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження» певних процесуальних дій. Інститут строків у виконавчому провадженні сприяє досягненню юридичної визначеності у відносинах під час виконання судового рішення, а також стимулює учасників виконавчого провадження добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод. Це, насамперед, обумовлено специфікою виконавчих дій, які застосовуються державним виконавцем, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у відносинах з виконання судових рішень. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням скарг, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Суд зазначає, що загальне правило щодо необхідності вчинення особою активних дій з метою оскарження дій державного виконавця шляхом подання відповідних скарг визначено ЗУ «Про виконавче провадження». Цим же законом визначено обов`язок державного виконавця повідомляти боржника/стягувача про вчинені ним виконавчі дії за адресою, яка зазначена у виконавчому документі.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод.

Суд зазначає, що при розгляді скарг на неправомірні дії державного виконавця, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні відповідної постанови, повідомлення, виклику, під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Суд зазначає, що в даному виконавчому провадженні боржник ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 був обізнаний, що виконавцем вчиняються дії з приводу стягнення з нього грошових коштів на підставі рішення суду і у зв`язку з цим накладено арешт на нежитлове приміщення розташоване по АДРЕСА_1 , проводиться його оцінка з метою реалізації, двічі вони зверталися до суду з скаргами на дії державного виконавця, в тому числі і з приводу оцінки арештованого нежитлового приміщення. Таким чином, така особа, як особисто, так і через представника, має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації по виконавчому провадженню.

Отже, з часу відкриття виконавчого провадження №56605466 особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав чи свобод, але допустила зволікання, не продемонструвала зацікавленість щодо руху виконавчого провадження, самоусунувшись.

До того ж, як свідчать матеріали скарги, звертаючись 15.11.2021 року зі скаргою на дії державного виконавця, заявник вже знав, що у період 2016 року була проведена оцінка нерухомого майна і двічі оскаржував звіти про оцінку.

Обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що реалізація заявником права на звернення до суду з скаргою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності державного виконавця. Заявник, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне зазначити, що:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом десяти днів від дати порушення його прав, свобод чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод.

2) виконавче провадження є сукупністю виконавчих дій, що вчиняються у строки встановлені ЗУ «Про виконавче провадження», а тому в будь-якому разі боржнику, який є стороною виконавчого провадження, були б відомі дії державного виконавця у разі своєчасного ознайомлення з їх матеріалами. Відтак, отримання інформації виконавчого провадження під час його несвоєчасного ознайомлення у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про рух виконавчого провадження.

Відтак, суд підтверджує, що отримання представником боржника під час запізнілого ознайомлення 03.11.2021 року з матеріалами виконавчого провадження у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого заявник повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти після проведення 24.09.2021 року електронних торгів за результатами яких фізичну особу визнано переможцем, він вніс кошти за придбане майно та зареєстрував право власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав.

Така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах.

До того ж, суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

За таких обставин суд вважає, що заявник пропустив строк звернення до суду зі скаргою, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.

На підставі викладеного, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів.

Суддя: Старжинська О.Є.