Справа № 509/6506/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року. Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт Овідіополь заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

17 листопада 2021 року, ОСОБА_1 , звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області із вищевказаною позовною заявою, в якій просила суд стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на її користь грошові кошти в розмірі 46424,29 грн., з яких 41562,29 грн., вартість ремонту, 3500 грн., вартість проведеного експертного дослідження, 908 грн. сума сплаченого судового збору, 454 грн., витрати пов`язані з забезпеченням позову.

Разом з тим позивачкою, було подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просила суд накласти арешт на нерухоме майно відповідачки ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), а саме: земельну ділянку площею 3,5545 га, кадастровий № :01:005:0309, земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий № :02:001:2608, цільове призначення для ведення садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , квартиру, загальною площею, 35 кв.м., житловою площею, 15.8 кв.м., місце розташування АДРЕСА_2 , земельну ділянку площею, 0,0435 га, кадастровий № :01:002:1261, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місце знаходження АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до

незворотних наслідків.

Відповідно до п. 6 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (див. рішення ЄСПЛ, серед інших рішень та mutatis mutandis, "Кресс проти Франції" (Kress v. France), [GC], № 39594/98, п. 72, ECHR 2001-VI; "Ф.С.Б. проти Італії" (F.C.B. v. Italy) від 28 серпня 1991 року, Серія A № 208-B, п. 33; "Т. проти Італії" (Т. v. Italy) від 12 жовтня 1992 року, Серія A № 245-C, п. 26; та "Кайя проти Австрії" (Kaya v. Austria), № 54698/00, п. 28, від 8 червня 2006 року).

Статтею 1 Протоколу № 1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Суд звертає увагу, що майно на яке позивачка просила суд накласти арешт, в сааме: земельна ділянка площею 3,5545 га, кадастровий № :01:005:0309, земельна ділянка площею 0,06 га, кадастровий № :02:001:2608, цільове призначення для ведення садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , квартира, загальною площею, 35 кв.м., житловою площею, 15.8 кв.м., місце розташування АДРЕСА_2 , земельна ділянка площею, 0,0435 га, кадастровий № :01:002:1261, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місце знаходження АДРЕСА_3 - не є предметом вказаного позову, більш того заходи забезпечення позову які просила застосувати позивачка не є співмірними із заявленими нею вимогами, щодо стягнення грошової суми в розмірі 46424,29 грн.

Враховуючи, що позивачкою ОСОБА_1 не надано суду жодного доказу який би свідчив, що відповідачка ОСОБА_2 має намір відчужити майно на користь третіх осіб, крім того забезпечення позову в даному випадку порушить принцип рівності сторін, та поставить відповідачку в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з позивачкою, а також порушить законні права власника, у зв`язку з чим суд вважає, що заява позивачки про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного суду України

№ 9 від 22.12.2006 р., -

УХВАЛИВ :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Суддя Д.М. Гандзій