ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

06 грудня 2021 року м. Чернівці

Справа № 727/6632/20

Провадження 22-ц/822/1198/21

Чернівецький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Литвинюк І.М., перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 лютого 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька фінансова компанія» про визнання недійсним договорів відступлення права вимоги за договором кредитної лінії та за договором іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 лютого 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , оскаржила його в апеляційному порядку.

Також апелянтом подано клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду з мотивів, що копію оскаржуваного рішення суду отримано 18 листопада 2021 року.

Однак зазначені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду слід визнати неповажними, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться в постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Відповідно до вимог частини першої та другої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом у серпні 2020 року. Інтереси позивача в суді першої інстанції представляв адвокат Хімчинський Б.Г., який 03 лютого 2021 року був присутній під час проголошення вступної та резолютивної частин оскаржуваного рішення.

З оскаржуваного рішення суду вбачається, що повний текст складено 11 лютого 2021 року.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Відповідно до частин першої та другої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону.

Як вбачається із інформації на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, повний текст рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 лютого 2021 року надіслано судом 11 лютого 2021 року, зареєстровано 12 лютого 2021 року, а 15 лютого 2021 року воно було оприлюднено.

Враховуючи наведене, з 15 лютого 2021 року позивач та її представник мали можливість ознайомитися із оскаржуваним рішенням суду першої інстанції.

Також з матеріалів справи вбачається, що 11 лютого 2021 року на адресу позивача направлено копію оскаржуваного рішення, тобто судом першої інстанції виконано вимоги, встановлені статтею 272 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Частиною третьою статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтями 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року)». Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § 46, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року)».

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Заінтересовані особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

У своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, з 15 лютого 2021 року позивач та її представник мали можливість ознайомитись з рішенням суду першої інстанції.

Позивачем та її представником не надано логічного та зрозумілого пояснення тому, що перешкоджало їм ознайомитись із судовим рішенням суду першої інстанції та подати належно оформлену апеляційну скаргу протягом 30 днів із дня складення повного тексту цього рішення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що у даному випадку інтереси позивача у цій справі представляє адвокат, який в свою чергу є обізнаним щодо строків оскарження рішення суду, можливості ознайомлення з судовими рішеннями з Єдиного державного реєстру судових рішень, а тому останній міг також вжити всіх необхідних заходів щодо ознайомлення з рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 лютого 2021 року з Єдиного державного реєстру судових рішень.

З огляду на викладене, посилання представника позивача Хімчинського Б.Г. на те, що копію повного рішення суду отримано 18 листопада 2021 року, не можна визнати поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження тривалістю більше ніж на 9 місяців з дати складання повного судового рішення.

Відповідно до частини 3 статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати підстави для поновлення строку.

Апеляційний суд приходить до висновку, що підстави, наведені заявником у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, слід визнати неповажними.

За таких обставин, апелянту слід подати клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 лютого 2021 року із зазначенням інших поважних та об`єктивних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Згідно з частиною 4 статті 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Керуючись частиною 3 статті 357 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 лютого 2021 року залишити без руху.

Надати апелянту строк для усунення зазначених недоліків тривалістю не більше десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Роз`яснити апелянту, що відповідно до частини 4 статті 357 ЦПК України у випадку не виправлення недоліків апеляційної скарги у встановлений у даній ухвалі строк у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Литвинюк