Провадження № 2/127/2302/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10 листопада 2021 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Бойко В.М.,

при секретарі Поперечної А.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) осіб в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації місця проживання, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації місця проживання.

Позов мотивовано тим, що у приватній власності позивачки є приватний будинок АДРЕСА_1 . Разом із нею проживали її колишній чоловік та син. Однак, на даний час вони зареєстровані у будинкуволодіння, однак фактично не проживають. На скільки відомо позивачці вони виїхали на пістійне місце проживання у Росію. Разом з тим, відповідачі не сплачують за комунальні послуги, в утриманні житла участі не беруть, будинком не цікавиться. Факт реєстрації відповідачів порушує право позивача на вільне розпорядження та користування майном та оформлення субсидії. Вищевикладене і стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 02.06.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачам відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.

Позивачка в судове засідання не з`явилася. На адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомлено.

На підставі ст. 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вирішив провести заочний розгляд справи.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з Договору Дарування від 12.09.1995 року, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 цілий жилий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с.11-12)

Відповідно до Довідки № 38 від 24.05.2021 року виданої Головою квартального комітету ОСОБА_4 , ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 . Також згідно свідчень ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає за вище вказаною адресою з 2014 року по теперішній час, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проживає за вищевказаною адресою з 2011 року по теперішній час (а.с.7).

Згідно ч. 3 ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується.

Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може буди припинене в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Після дослідження та оцінки доказів у справі, наданих позивачем відповідно до ст. ст.76, 77, 78, 81 ЦПК України, вони вважаються судом належними та допустимими і вони свідчать про наявність перешкод позивачці у користуванні належною їй власністю.

Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки відповідачі не проживають у вищевказаному будинку без поважних причин більше одного року, але будучи зареєстрованими у даному будинку перешкоджають позивачці належним чином використовувати своє право власника на будинок, позовні вимоги в частині визнання осіб такими, що втратили право користування житлом підлягають задоволенню.

Разом з тим зняття з реєстрації місця проживання особи може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 336/1773/17. Водночас, відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, зняття особи з місця реєстрації здійснюється на підставі рішення суду. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги позивачки стосовно зняття з реєстрації місця проживання відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, згідно ст. ст.317, 321, 346, 391, 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - невідомо, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 00 копійок у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В решті вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - невідомо, адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 15.11.2021 року.

Суддя: