Дата документу 18.11.2021
Справа № 937/9836/20
Провадження № 2/937/1237/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Іваненко О.В.,

за участю секретаря: Захарової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Алексеєнко Віталій Петрович до Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Алексеєнко В.П. звернулася до суду з позовною заявою до Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 . В наслідок його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) на підставі рішення Мелітопольської райдержадміністрації №896р від 22.09.1996р, розміром 9,20 умовних кадастрових гектарів у землі, яка перебувала у колективної власності КСП «Таврія». За життя ОСОБА_2 отримав в натурі земельну ділянку в частині ріллі, площею 6,8361га., кадастровий номер :06:004:0008, цільовим призначенням «Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», розташованої на землях Новомиколаївської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області. Як зазначено в додатку до акту про перенесення в натуру меж земельних ділянок ОСОБА_2 передано у фізичних гектарах 6,8361га. та зазначений серія та номер Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЗП №176028, який, як стало відоме зараз, померлий не отримав, а оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) з часом був втрачений, що унеможливлює подальше оформлення спадщини. Починаючи з 1996р. вона мешкала разом з ОСОБА_2 . Вони вели сумісне господарство та були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки, що в розумінні ч.2 ст.3 СК України свідчить про проживання осіб однією сім`єю. Інших відомих претендентів на спадщину немає. Після смерті ОСОБА_2 в листопаді 2020р. ОСОБА_1 звернулась до Мелітопольського міськрайонного управління ДЗК з заявою про видачу належним чином завіреної копії Державного акту на ім`я померлого, але у своєї відповіді від 08.12.2020р., начальник управління відповів, що в архіві відсутній запитуваний державний акт. З метою належного оформлення спадщини вона звернулась до приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Шевченко О.В., яка відмовила їй в оформленні спадщини, мотивуючи неможливістю встановити її належність до кола спадкоємців, встановити факт прийняття спадщини проживанням зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також відсутністю оригіналів документів, що посвідчують у встановленому порядку право власності спадкодавця на спадкове майно. В зв`язку з цим вона вимушена звернутися до суду з позовом, та просить суд встановити факт постійного сумісного проживання на час відкриття спадщини понад п`ять років ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування право на земельну частку (пай) розміром 9,20 умовних кадастрових гектарів у землі, яка перебувала у колективної власності КСП «Таврія» згідно сертифікату на право на земельну частку (пай), серія ЗП №0074382 виданого на підставі рішення Мелітопольської райдержадміністрації №896р від 22.09.1996р, після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, але надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, але від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, однак заперечує щодо встановлено в позові розміру земельної ділянки.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України , у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 , виданим 24.03.2011р. Новомиколаївською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області, про що складено відповідний актовий запис №14 (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай), що підтверджується копією сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ЗП№0074382, виданого на підставі рішення Мелітопольської райдержадміністрації №896р від 22.09.1996р, на ім`я померлого на частку (пай) розміром 9,20 умовних кадастрових гектарів у землі, яка перебувала у колективної власності КСП «Таврія» (а.с.8).

Як вбачається з копій розпорядження голови райдержадміністрації №17 від 12.01.2004р. зі списком, копії розпорядження голови райдержадміністрації №1169 від 21.12.2005р. зі списком та актом про перенесення в натуру меж земельних ділянок з додатком до нього п.1136, копією викопіювання земельних ділянок контуру № НОМЕР_2 , ОСОБА_2 отримав в натурі земельну ділянку в частині ріллі, площею 6,8361га., кадастровий номер :06:004:0008, з цільовим призначенням «Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», розташованої на землях Новомиколаївської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області та зроблено Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЗП №176028 (а.с.9-18).

Згідно ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ч.1 ст. 1222 ЦПК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1264 ЦПК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом згідно матеріалів справи та листа Приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Шевченко О.В. №703/01-16 від 04.11.2021 року було встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася, а тому єдиним встановленим спадкоємцем четвертої черги є позивач ОСОБА_1 .

Так позивач ОСОБА_1 , як спадкоємиця за законом, звернулась до Приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Шевченко О.В. для оформлення права на спадщину за законом та листом їй було повідомлено про відмову, оскільки неможливо встановити належність ОСОБА_1 до кола спадкоємців відповідно до ст.1264 ЦК України, встановити факт прийняття спадщини проживанням зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також відсутністю оригіналів документів, що посвідчують у встановленому порядку право власності спадкодавця на спадкове майно, що підтверджується копією роз`яснення №713/01-16 від 29.12.2020р. (а.с.21).

Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно вимог ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно довідки Новомиколаївської сільської ради №455 від 27.11.2020 року позивач ОСОБА_1 та спадкодавець ОСОБА_2 з 1996 року до дня смерті його смерті проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , вели сумісне господарство та були пов`язані спільним побутом (а.с.19).

Пунктом 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 передбачено, що у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання із спадкодавцем, доказом постійного проживання з ним можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правлінні житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядуванні про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Згідно ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку про те, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємицею за законом, з заявою про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася, на даний час вона у зв`язку із тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа спадкодавця ОСОБА_3 на земельну ділянку, вона не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом, однак має бажання прийняти спадщину, проживала разом із спадкодавцем на день смерті, відповідач проти часткового задоволення позовних вимог не заперечує, а тому суд вважає за необхідне у зв`язку з тим, що на даний час неможливо точно встановити розміри земельної ділянки (паю) оскільки відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЗП№0074382 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЗП №176028, позовні вимоги підлягають задоволенню часткового з визнанням за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) без визначення розміру в умовних кадастрових гектарах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 131, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 1216-1270 ЦК України, суд, Пленумом ВСУ, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Алексеєнко Віталій Петрович до Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (і.н. НОМЕР_3 ), яка мешкає: АДРЕСА_1 , постійно проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 понад п`ять років на час відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (і.н. НОМЕР_3 ), яка мешкає: АДРЕСА_1 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну частку (пай) згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ЗП№0074382, виданого на підставі рішення Мелітопольської райдержадміністрації №896р від 22.09.1996р.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду О. В. Іваненко