П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 листопада 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Бисаги Т. Ю.,Собослоя Г. Г.,

за участю секретарки судового засідання Жганич К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду в справі за позовом Ужгородської місцевої прокуратури до Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання частково недійсним рішення органу місцевого самоврядування, скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 лютого 2021 року, постановлену суддею Бедьом В.Й., повний текст ухвали складено 22.02.2021,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з заявою про поворот виконання рішення цього суду від 14.12.2016 у справі за позовом Ужгородської місцевої прокуратури до Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання частково недійсним рішення органу місцевого самоврядування, скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання недійсним договору дарування земельної ділянки.

Заяву обґрунтував тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2016 уточнений позов Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області задоволено.

Визнано незаконним та скасовано пункт 1.18 рішення 5 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради від 27.11.2009 за № 1301, яким затверджено проект відведення земельної ділянки ОСОБА_2 та передано їй у власність земельну ділянку площею 0,0895 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 578783 за кадастровим номером :31:003:0120.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки за кадастровим номером :31:003:0120, укладений 25.08.2010 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (реєстраційний номер 2429, номер правочину 4089107) та додатковий договор № 1 від 01.12.2015 до вказаного договору дарування (реєстраційний номер 2930).

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 14.06.2017 зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11.12.2019 касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково. У задоволенні позову керівника Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, за кадастровим №:31:003:0120, від 25.08.2010 та додаткового договору від 01.12.2015 відмовлено.

Вказував, що оскільки рішення суду першої інстанції після його перегляду судом апеляційної інстанції, набуло законної сили, тобто до винесення Верховним Судом постанови від 11.12.2019, тому державним реєстратором Ужгородської міської ради Закарпатської області Магою Т.В. було прийнято рішення за № 37780008 від 26.10.2017 про скасування його права власності на земельну ділянку за кадастровим № :31:003:0120, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було внесено запис № 12299547, та прийнято рішення № 40042137 від 07.03.2018 про реєстрацію комунального права власності Ужгородської міської ради на земельну ділянку за кадастровим №:31:003:0120, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було внесено запис № 25175231.

Зважаючи на те, що постановою Верховного Суду від 11.12.2019 у задоволенні позовної вимоги керівника Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки за кадастровим №:31:003:0120 від 25.08.2010 та додаткового договору від 01.12.2015 до нього було відмовлено, тому він, ОСОБА_1 , є законним власником земельної ділянки за кадастровим №:31:003:0120 на підставі дійсних договору дарування земельної ділянки від 25.09.2010 та додаткового договору №1 від 01.12.2015 до договору дарування земельної ділянки. А тому за цих обставин уважає рішення державного реєстратора Ужгородської міської ради Закарпатської області Маги Т.В. № 37780008 про скасування його права власності на земельну ділянку за кадастровим № :31:003:0120 та рішення № 40042137 про реєстрацію комунального права власності Ужгородської міської ради на цю земельну ділянку за кадастровим № :31:003:0120, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було внесено запис № 25175231, безпідставними та такими, що порушують його законні та охоронювані законом права на належну йому земельну ділянку.

За наведених обставин просив вирішити питання про поворот виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2016 відповідно до вимог ст. 444 ЦПК України. У порядку повороту виконання рішення скасувати рішення державного реєстратора Ужгородської міської ради Закарпатської області Маги Т.В. № 37780008 від 26.10.2017 про скасування права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим №:31:003:0120, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було внесено запис № 12299547, та рішення № 40042137 від 07.03.2018 про реєстрацію комунального права власності Ужгородської міської ради на земельну ділянку за кадастровим № :31:003:0120, про що до Державного реєстру речових прав нерухоме майно та їх обтяжень було внесено запис № 25175231. Зобов`язати Ужгородську міську раду внести відомості про скасування зазначених рішень державного реєстратора Закарпатської області Маги Т.В. до системи реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.02.2021 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2016 у цій справі відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати зазначену ухвалу суду та прийняти нове судове рішення, яким його заяву про поворот виконання рішення суду задовольнити.

Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме, що він є законним власником земельної ділянки, кадастровий номер :31:003:0120, на підставі норм статей 204, 210, 316, 328 ЦК України, оскільки постановою Верховного Суду від 11.12.2019 у задоволенні позовних вимог керівника Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки за кадастровим №:31:003:0120 від 25.08.2010 та додаткового договору від 01.12.2015 до договору дарування було відмовлено, а відтак висновки місцевого суду про те, що відповідач у даній справі, тобто він, який набув право власності на спірне майно на підставі договору дарування на час розгляду заяви про поворот виконання рішення, не є власником цього майна, а скасування в цій частині рішення суду першої інстанції, вказує тільки на неправильно обраний позивачем спосіб захисту права власника, є невірними та такими, що суперечать постанові Верховного Суду від 11.12.2019 в цій справі.

Звертав увагу і на те, що не зважаючи на наявні у матеріалах справи належні докази виконання державним реєстратором рішень судів першої та апеляційної інстанції щодо припинення його права власності на вказану вище земельну ділянку (внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно), які в подальшому були скасовані постановою Верховного Суду від 11.12.2019 в частині визнання недійсними договору дарування земельної ділянки від 25.08.2010 і додаткового договору від 01.12.2015 та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову Ужгородській місцевій прокуратурі Закарпатської області у задоволенні цих позовних вимог, суд першої інстанції безпідставно не прийняв рішення про поворот виконання скасованих судом касаційної інстанції рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

За наведених обставин просив апеляційну скаргу задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 представниця відповідача Ужгородської міської ради Зеленяк С. просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу суду без змін.

Стверджувала, що поворот виконання рішення суду має носити майновий характер і його наслідком має бути передача майна, грошей тощо, які вибули внаслідок скасованого судового рішення. Однак вимоги заявника ОСОБА_1 про скасування рішень державного реєстратора Ужгородської міської ради Маги Т.В. та зобов`язання внести останню інші відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є немайновими вимогами та фактично заявником висунуті нові вимоги, які мають вирішуватися у позовному провадженні. Крім того, ОСОБА_1 14.05.2019 звернувся з позовом до суду до Ужгородської міської ради про визнання незаконними та скасування рішення державного реєстратора виконавчого комітету Ужгородської міської ради Маги Т.В., що є предметом заяви про поворот виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2016. Також зазначала, що ухвалення судом рішення про недійсність договору дарування, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), а договір дарування (права й обов`язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

За наведених обставин уважає, що місцевий суд правомірно відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду.

Інші учасники справи своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалась.

У судовому засіданні представниця апелянта ОСОБА_1 адвокатка Тодавчич Г.І. апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити її з підстав наведених у ній.

Прокурор Роман М.С. апеляційну скаргу не визнав, просив таку залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Представниця відповідача Ужгородської міської ради Зеленяк С. у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 15.11.2021 подала Закарпатському апеляційному суду клопотання в якому просила розглянути дану справу за відсутності представника Ужгородської міської ради та за наявними матеріалами справи, а тому, зважаючи на подане клопотання та відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представниці відповідача ОСОБА_1 адвокатки Тодавчич Г.І., прокурора Романа М.С., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні заяви про поворот виконання рішення місцевий суд керувався тим, що відповідач у даній справі ОСОБА_1 , який набув право власності на спірне майно на підставі договору дарування на час розгляду заяви про поворот виконання рішення, не є власником цього майна, а скасування в цій частині рішення суду першої інстанції, вказує тільки на неправильно обраний позивачем спосіб захисту права власника.

Проте колегія суддів із такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, оскільки таких суд дійшов із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

Як слідує з матеріалів справи, у жовтні 2015 року прокурор м. Ужгорода Закарпатської області, правонаступником якого є керівник Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Ужгородської міської ради Закарпатської області про визнання рішення міської ради, державного акта на право власності на землю недійсними.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням 5 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради Закарпатської області від 16 липня 2009 року № 1176 затверджено матеріали вибору місця розташування земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та надано дозвіл на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 .

На підставі зазначеного рішення та завдання на виконання робіт, погодженого відділом Держкомзему у м. Ужгороді Закарпатської області від 21 вересня 2009 року, державним підприємством «Трансшпед-Земля» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Спільне підприємство «Трансшпед-Україна» розроблено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 у власність площею 0,0895 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 , та рішенням 5 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради Закарпатської області від 27 листопада 2009 року № 1301 вказаний проект землеустрою було затверджено. При розгляді документації встановлено, що від точки «А» до точки «Б» є землі загального користування дорога (проїзд) загального користування. У графічних матеріалах (проектній пропозиції забудови земельних ділянок в районі АДРЕСА_2 запроектовані дороги (проїзди) із урахуванням ширини проїзду (дороги) 6 метрів. Цю норму ширини проїзної частини дороги без пропуску громадського пасажирського транспорту вказано у пункті 2.4 Державних будівельних норм України (далі ДБН В.2.3-5-2001). Тобто, Ужгородською міською радою Закарпатської області затверджено проект землеустрою, яким, у тому числі ОСОБА_2 , передано частину запроектованої дороги.

Крім того, зазначено, що при передачі ОСОБА_2 земельної ділянки порушено порядок зміни цільового призначення земельної ділянки, оскільки спірна земельна ділянка до прийняття рішення Ужгородською міською радою Закарпатської області була визначена з кодом цільового використання 1.21 та відповідно до діючого генерального плану не відносилась до земель житлової та громадської забудови. Затвердженням указаного проекту землеустрою Ужгородська міська рада Закарпатської області одночасно прийняла рішення про зміну цільового використання земельної ділянки на код 1.18, порушуючи при цьому діючий генеральний план та частину першу і другу статті 20 ЗК України, якими врегульовано порядок установлення та зміни цільового призначення земельних ділянок, пункт 2 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 677 від 26 травня 2004 року, статтю 1 Закону України «Про землеустрій» та статей 1, 3 Закону України «Про планування та забудову територій».

Посилаючись на наведене прокурор м. Ужгорода Закарпатської області просив суд визнати незаконним та скасувати пункт 1.18 5 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради Закарпатської області від 16 липня 2009 року № 1176, яким затверджено проект відведення земельної ділянки ОСОБА_2 та передано у власність земельну ділянку площею 0,0895 га для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 , та визнати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 578783 за кадастровим номером :31:003:0120 недійсним.

Протокольною ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.12.2015 залучено до участі в цій справі в якості співвідповідача ОСОБА_1 /т.1 а.с.85/.

Під час розгляду справи керівником Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області було уточнено позовні вимоги, в яких керівник прокуратури просив суд визнати договір дарування земельної ділянки за кадастровим номером :31:003:0120, який було укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 25 серпня 2010 року, та додатковий договір від 1 грудня 2015 року № 1 до вказаного договору - недійсними.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2016 року позов керівника Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області задоволено.

Визнано незаконним та скасовано пункт 1.18 рішення 5 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради Закарпатської області від 27 листопада 2009 року № 1301, яким затверджено проект відведення земельної ділянки ОСОБА_2 та передано у власність земельну ділянку площею 0,0895 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 578783 за кадастровим номером :31:003:0120.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки за кадастровим номером :31:003:0120, укладений 25 серпня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та додатковий договір від 1 грудня 2015 року № 1 до вказаного договору дарування (реєстраційний номер 2930).

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня 2017 року в частині позовної вимоги про визнання недійсними договору дарування земельної ділянки від 25 серпня 2010 року та додаткового договору від 1 грудня 2015 року № 1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову керівника Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та Ужгородської міської ради Закарпатської області про визнання договору дарування земельної ділянки та додаткового договору до договору дарування недійсними відмовлено.

В іншій частині рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня 2017 року залишено без змін.

Відмовляючи прокурору у позові в частині вимог про визнання недійсними договору дарування земельної ділянки та додаткового договору до нього, Верховний Суд указував, що такий позов не є ефективним способом захисту прав власника, що відповідає змісту права у його системному розумінні, оскільки належним способом захисту є вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння. Про те, що сторона договору, у тому числі прокурор, не мала права на позов про недійсність правочину, посилався касаційний суд і на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-67цс15.

Отже, з наведеного слідує, що прокурором у даному випадку обрано неналежний спосіб захисту в частині вимог про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки та додаткового договору до нього, внаслідок чого рішення суду першої інстанції від 14.12.2016 в цій частині скасовано, а у задоволенні цих вимог прокурору відмовлено.

Однак, як слідує з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.05.2019 /т.2 а.с.177-180/, то державним реєстратором виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області Магою Т.В., на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2016 року, було прийнято рішення № 37780008 від 26.10.2017 про скасування права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0895 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за кадастровим номером №:31:003:0120, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було внесено запис №12299547. А 07.03.2018 цим же державним реєстратором Магою Т.В. було прийнято рішення № 40042137 про реєстрацію комунального права власності Ужгородської міської ради на земельну ділянку за кадастровим №:31:003:0120, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було внесено запис № 25175231.

Частиною першою статті 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина 4 статті 334 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 указаного Закону).

Системний аналіз положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку, що рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є одним із документів, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, водночас виникнення права власності на нерухоме майно безпосередньо пов`язане з моментом державної реєстрації відповідного речового права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отже, встановивши, що на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2016 року державним реєстратором Магою Т.В. було скасовано право власності відповідача ОСОБА_1 на належну йому на праві приватної власності земельну ділянку за кадастровим номером :31:003:0120 на підставі рішення № 37780008 від 26.10.2017, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було внесено запис №12299547, а згодом право власності на цю земельну ділянку було зареєстровано за Ужгородською міською радою на праві комунальної власності на підставі рішення №40042137 від 07.03.2018, про що державним реєстратором Магою Т.В. було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за № 25175231, - що вказує на фактичне виконання рішення суду першої інстанції, яке в частині вимог про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 25.08.2010 та додаткового договору до нього від 01.12.2015, на підставі яких у відповідача ОСОБА_1 виникло та було зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку, постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року було скасовано й ухвалено в цій частині нове рішення, яким у цих вимогах прокурору відмовлено, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про необґрунтованість заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду.

Положеннями ч. 1 статті 444 ЦПК України регламентовано, що суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Відповідно до ч. 5 ст. 444 ЦПК України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

За приписами ч. 9 ст. 444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої-третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02.11.2011 № 13- рп/2011 зазначив, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Поворот виконання можливий, у разі якщо: а) позивач одержав від відповідача в порядку виконання рішення майно або грошові кошти; б) виконане рішення скасовано судом апеляційної чи касаційної інстанції чи змінено із задоволенням позовних вимог в меншому розмірі.

За змістом наведених норм закону поворот виконання скасованого рішення суду допускається у разі його фактичного виконання й ухвалення судом нового рішення у справі.

Апеляційним судом установлено, що рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2016 в частині визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 25 серпня 2010 року та додаткового договору від 01 грудня 2015 року № 1 до вказаного договору дарування фактично виконано шляхом скасування державним реєстратором виконавчого комітету Ужгородської міської ради Магою Т.В. права власності відповідача ОСОБА_1 на належну йому земельну ділянку за кадастровим номером :31:003:0120, загальною площею 0,0895 га, на підставі рішення № 37780008 від 26.10.2017, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було внесено запис №12299547, з подальшою реєстрацією комунального права власності за Ужгородською міською радою на підставі рішення №40042137 від 07.03.2018, про що державним реєстратором Магою Т.В. було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за № 25175231, що призвело до порушення майнових прав ОСОБА_1 щодо належної йому на праві власності земельної ділянки, оскільки постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року рішення суду першої інстанції від 14.12.2016 в частині позовних вимог до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову прокурору у вимогах про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 25 серпня 2010 року та додаткового договору від 1 грудня 2015 року № 1 до нього.

Зважаючи на те, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторони в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення, та спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого рішення, і є способом захисту цих прав у разі безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), за виконаним та у подальшому скасованим судовим рішенням, оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала, тому колегія суддів уважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність передбачених ст. 444 ЦПК України підстав для задоволення заяви відповідача ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду шляхом скасування рішень державного реєстратора Маги Т.В. та внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про скасування цих рішень державного реєстратора, оскільки саме в такий спосіб будуть поновлені права відповідача щодо належної йому земельної ділянки, порушені виконанням скасованого рішення. Як зазначалося вище, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникають з моменту такої реєстрації (ч. 2 ст. 3 Закону, ч. 4 ст. 334 ЦК України).

Доводи представниці Ужгородської міської ради Зеленяк С. у відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 про те, що вимоги заявника ОСОБА_1 про скасування рішень державного реєстратора Ужгородської міської ради Маги Т.В. та зобов`язання внести останню інші відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є немайновими вимогами та фактично заявником висунуті нові вимоги, які мають вирішуватися у позовному провадженні, не заслуговують на увагу, оскільки заява відповідача про поворот виконання рішення суду спрямована на поновлення його майнових прав, порушених виконанням скасованого рішення суду, а тому така підлягає розгляду відповідно до ст. 444 ЦПК України.

Посилання ОСОБА_4 на те, що ОСОБА_1 14.05.2019 звернувся до суду з позовом до Ужгородської міської ради про визнання незаконними та скасування рішення державного реєстратора виконавчого комітету Ужгородської міської ради Маги Т.В., що є предметом заяви про поворот виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2016, а тому така не підлягає задоволенню, є безпідставними, оскільки предметом спору у цій цивільній справі є земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0895 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за кадастровим номером №:31:003:0120, тоді як у цивільній справі № 308/4639/20 предметом спору є дві земельні ділянки за кадастровим №:32:001:0401, площею 0,0844 га та за кадастровим №:32:001:0400, площею 0,0052 га, що знаходяться по АДРЕСА_2 , що вказує на різний предмет спору, так як кадастрові номери та площі зазначених земельних ділянок у цих справах є різними.

Твердження представниці Ужгородської міської ради Зеленяк С. про те, що ухвалення судом рішення про недійсність договору дарування, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), а договір дарування (права й обов`язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вказують на обґрунтованість заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду шляхом скасування рішень державного реєстратора та внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про скасування цих рішень державного реєстратора Маги Т.В., оскільки в такий спосіб буде поновлено порушене право відповідача ОСОБА_1 на належну йому земельну ділянку, право власності на яку виникає з моменту державної реєстрації речового права, тобто внесення про це відповідного запису.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у постанові від 20 травня 2019 року в справі № 461/12463/15-ц (провадження № 61-9637св18) сформував правовий висновок про те, «що правильним є висновок апеляційного суду про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА-1 про поворот виконання рішення суду першої інстанції шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32286201 від 09.11.2016 про державну реєстрацію за ОСОБА-2 земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР 2), площею 0,0077 га, розташований за адресою: АДРЕСА-1, оскільки на виконання рішення місцевого суду за ОСОБА-2 було здійснено державну реєстрацію речових прав на цю земельну ділянку».

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає слушними, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З огляду на наведене апеляційний суд доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з постановленням з цього питання нового судового рішення, яким заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду слід задовольнити.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 лютого 2021 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду задовольнити.

У порядку повороту виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2016 року скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області Маги Тетяни Василівни за № 37780008 від 26.10.2017 про скасування права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером № :31:003:0120, площею 0,0895 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис № 12299547, та рішення № 40042137 від 07.03.2018 цього ж державного реєстратора Маги Тетяни Василівни про реєстрацію комунального права власності Ужгородської міської ради на вказану земельну ділянку за кадастровим № :31:003:0120, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис № 25175231, та внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про скасування вказаних рішень державного реєстратора виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області Маги Тетяни Василівни за № 37780008 від 26.10.2017 (номер запису про право власності 12299547) та № 40042137 від 07.03.2018 (номер запису про право власності 25175231) щодо земельної ділянки за кадастровим № :31:003:0120, площею 0,0895 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 листопада 2021 року.

Суддя-доповідачка

Судді