Справа № 425/2216/19
Провадження № 22-ц/810/105/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Стахової Н. В.,

суддів: Назарової М. В., Лозко Ю. П.,

за участю секретаря

судового засідання: Залюшного О. Г.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Оковітов Роман Володимирович, на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 14 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Луньової Д. Ю. в приміщенні того ж суду

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), в обґрунтування яких вказав, що 13 серпня 2019 року позивач та відповідач уклали договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач - позичальник, позичив грошові кошти у сумі 45 000 грн на строк до 05 квітня 2019 року, що підтверджується розпискою. Позивач звертався до відповідача з вимогами про повернення боргу, але до цього часу відповідач борг не повернула.

У зв`язку з викладеним, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму боргу у розмірі 45000 грн, моральну шкоду, яка полягає в нервовому струсі та погіршення стану здоровя, в сумі 3000 грн, судові витрати у справі.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 14 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 45000 грн та судовий збір у розмірі 768,40 грн. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 3000 грн відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Оковітов Р.В., звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, незаконність та необгрунтованість, просить скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 14 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Доводами апеляційної скарги є те, що грошові кошти скаржниця у позивача не позичала, ніяких боргових розписок не писала. Крім того в розписці сума боргу зазначена прописом, що викликає сумнів в її дійсності та не виключає можливості неправомірних виправлень навіть за умови дійсного отримання позики. Справу також було розглянуто без повторного виклику відповідача в порядку письмового провадження, що позбавило ОСОБА_2 права брати участь в судових засіданнях та користуватися правничою допомогою.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

Представник скаржниці в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив задовольнити її, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи заявлені вимоги позивача в частині стягнення боргу з відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у строк обумовлений договором свої зобов`язання не виконала та не повернула позивачу позичені нею кошти. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що стаття 1050 ЦК України, яка встановлює наслідки порушення договору позичальником, не передбачає права на відшкодування моральної шкоди, і таких наслідків не встановлено договором позики (розпискою), тому підстави для стягнення моральної шкоди відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про задоволення заявлених вимог, оскільки він ґрунтується на вимогах закону та відповідає обставинам справи.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно розписки від 13 березня 2019 року ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 45000 грн та зобов`язалася повернути їх до 05 квітня 2019 року

Колегією суддів оглянуто оригінал розписки.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається з приписів ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, досліджуючи боргову розписку необхідно виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа.

Так, чинне законодавство України не передбачає критерії, яким повинна відповідати боргова розписка. Разом з тим, з вищевказаної розписки вбачається, що відповідач взяв у борг позивача грошові кошти та зобов`язався їх повернути, таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами було укладено договори позики.

Суд першої інстанцій установив, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, зробив обґрунтований висновок про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості у сумі 45000 грн.

Неприйнятними є доводи скаржника про те, що вона кошти не позичала у позивача, оскільки належним доказом отримання грошей у борг є боргова розписка, яка власноруч написана відповідачем, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи. В розписці сторони визначили істотну умову договору позики - грошові кошти, які відповідач зобов`язалася повернути в строк до 05 квітня 2019 року. Те, що в розписці сума боргу зазначена прописом не впливає на зміст договору позики, оскільки істотною умовою договору позики є предмет договору, якими є грошові кошти.

Також судом не порушено норми процесуального права, оскільки справу було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст. 279 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без змін, то судові витрати по сплаті судового збору покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Оковітов Роман Володимирович, залишити без задоволення.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 14 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного тексту постанови 31 травня 2021 року.

Головуючий

Судді: