Справа № 346/5531/20
Провадження № 22-ц/4808/665/21
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Мелінишин Г.П.,

за участю секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене суддею Васильковським В.В. 25 лютого 2021 року в м. Коломия у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 отримав кредит в АТ КБ «ПриватБанк» шляхом підписання Анкети-заяви б/н від 13.06.2018 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ ПриватБанк, які були надані йому на ознайомлення в письмовій формі, що також доводиться копією Паспорту споживчого кредиту.

Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

У подальшому відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та, підписавши паспорт споживчого кредиту від 28.05.2019 року, отримав картку типу преміальна картка World Elite з кредитним лімітом до 400000 грн.

У зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором та з врахуванням внесених коштів на погашення заборгованості у відповідача станом на 10.08.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 406728,19 грн., яка складається з: 387369,45 грн. - заборгованість за кредитом (з яких 295823,05 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту та 91546,40 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту), 16493,56 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 2865,18 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Просили стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитом у розмірі 387369,45 грн. та 5810,54 грн. судового збору.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 25 лютого 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк заборгованість за кредитним договором б/н від 13.06.2020 року в розмірі 387369,45 грн. та 5810,45 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного встановлення обставин справи.

Апелянт заперечує існування боргу перед позивачем.

На його думку відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ ПриватБанк дотримався вимог законодавства про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які банк вважав узгодженими.

У Анкеті-заяві ОСОБА_1 процентна ставка не зазначена. Крім того, в ній відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, не зазначено і строк повернення кредиту (користування ним).

Також суд першої інстанції не вказав на відсутність в матеріалах справи банківської виписки по рахунку відповідача, яку позивач зазначає у переліку додатків як доказ правомірності своїх вимог.

З метою надання належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень відповідач отримав від АТ КБ ПриватБанк виписки за період з 01.01.2018 року по 17.03.2021 року. З вказаних виписок вбачається, що ОСОБА_1 не має заборгованості перед банком з огляду на те, що за вказаний період з карткового рахунку відповідача було списано 1495542,45 грн., в тому числі 258164,93 грн. відсотків за користування кредитним лімітом, картковий рахунок було поповнено на загальну суму 1289543,67 грн.

Оскільки списання банком відсотків за користування кредитом на підставі підписаної Анкети-заяви є протиправним, то кошти в сумі 258164,93 грн. були протиправно списані банком як відсотки за користування кредитним лімітом, хоча повинні бути зараховані в якості поповнення карткового рахунку.

Вказує, що в підсумку різниця між фактично використаними з карткового рахунку грошовими коштами і внесеними коштами на поповнення карткового рахунку становить 310331,34 грн., тобто загальний стан розрахунку буде на користь позичальника.

За таких обставин відповідач вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про існування достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог, хибно вважаючи, що між банком та відповідачем існують належним чином оформлені договірні відносини. При цьому лише те, що відповідач користувався грошовими коштами, саме по собі не свідчить про обізнаність з умовами договору. Повернення суми кредиту без вказівки на цілеспрямування повернутих коштів не свідчить про обізнаність з умовами договору щодо сплати відсотків, їх розміру та порядку сплати.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, судові витрати просить покласти на позивача у справі.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта адвокат Ватутін І.П. доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, наведених у ній.

Представник позивача адвокат Рокетська С.В. в судовому засідання в режимі відеоконференції за межами приміщення суду проти задоволення апеляційної скарги заперечила, просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.06.2018 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ ПриватБанку (т. 1, а.с. 15).

Відповідно до Довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 отримав кредитні картки № НОМЕР_1 терміном дії до 07/18, № НОМЕР_2 терміном дії до 06/21, № НОМЕР_3 терміном дії до 04/22 та № НОМЕР_4 терміном дії до 05/22 (т. 1, а.с. 14).

З Довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_2 вбачається, що 16.04.2019 року на ній було встановлено кредитний ліміт у розмірі 210000 грн., який до 31.10.2019 року зріс до 400000 грн., а 02.07.2020 року його зменшено та встановлено 0,00 грн. (т. 1, а.с. 13).

На обґрунтування позову банком надано також витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Platinum, World Black edition, World Elite, Infinite, VISA Signature, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту (т. 1, а.с. 16-24), заявки на актуалізацію даних по преміальній карті (т. 1, а.с. 25-29).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за вказаним Кредитним договором станом на 10.08.2020 року становить 406728,19 грн. та складається з: 387369,45 грн. - заборгованість за кредитом (з яких 295823,05 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту та 91546,40 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту), 16493,56 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 2865,18 грн. заборгованість за простроченими відсотками (т. 1, а.с. 7-17).

До апеляційної скарги апелянтом долучено виписку за кредитним договором, згідно з якою відповідач користувався кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитної карти, здійснював платежі, а також поповнював карту (т. 1, а.с. 173-230).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач з умовами кредитування був ознайомлений, про що свідчить його підпис в анкеті-заяві та паспорті споживчого кредиту, а розмір заборгованості підтверджується розрахунком банку.

Проте апеляційний суд не може в повній мірі погодитись з вказаним висновком з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, у даному випадку - АТ КБ «ПриватБанк».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як передбачено нормами статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, що склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

В силу статті 1049 цього кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1050 ЦК України визначено якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Апеляційним судом встановлено, що в Анкеті-заяві позичальника №б/н від 13.06.2018 року не встановлена процентна ставка. Така містить тільки анкетні дані та контактну інформацію позичальника.

Надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Platinum, World Black edition, World Elite, Infinite, VISA Signature, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не підтверджують погодження сторонами умов кредитування, оскільки не підписані позичальником і не є складовими кредитного договору.

Відтак, вказані витяги, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

До такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17).

Що стосується наявного в матеріалах справи паспорта споживчого кредиту, який містить розміри процентної ставки та який підписано відповідачем, то слід зазначити наступне.

Так, у вказаному паспорті споживчого кредиту зазначено інформацію, зокрема, щодо основних умов кредитування та процентної ставки за різними видами кредитних карток: «Універсальна», «Універсальна Gold», «Картка Platinum», «Картка MC World Black Edition», «Картка Visa Signature», «Картка MC WorldElite», «Картка Visa Infinite». Проте матеріали справи, в тому числі Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, підписана сторонами 13.06.2018 року, не містить інформації про те, які саме умови кредитування обрано відповідачем та який вид картки йому видано.

Крім того, паспорт споживчого кредиту містить зауваження, що зазначена в ньому інформація зберігає чинність та є актуальною до 12.06.2019 року, а заявлені позивачем складові заборгованості нараховані за межами періоду чинності паспорта про умови кредитування, підписаного відповідачем.

Таким чином зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про можливі умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, та не доводить погодження сторонами сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 10 грудня 2020 року у справі №203/1611/20 (провадження №61-17921ск20).

Разом з тим АТ «КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом станом на 10.08.2020 року, позичальник витратив 646987,53 грн. кредитних коштів, а вніс на погашення кредиту в даний період 408388,12 грн. (т. 1, а.с. 7-17).

Встановлено, що з внесених відповідачем коштів банком зараховано на погашення заборгованості за поточним тілом кредиту - 323581,52 грн., за простроченим тілом кредиту - 25302,75 грн., заборгованості по нарахованих відсотках - 11967,87 грн., заборгованості по прострочених відсотках - 47535,98 грн.

При цьому сторонами не узгоджувалися умови договору щодо розміру процентів за користування кредитом, строки їх сплати, а також відповідальність позичальника за неналежне виконання зобов`язань у вигляді пені, штрафів та інші витрати кредитора.

Враховуючи необхідність виконання позичальником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, встановивши, що відповідач фактично повернув банку 408388,12 грн., колегія суддів приходить до висновку про те, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення на користь банку з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 238599,41 грн. (646987,53 - 408388,12).

Що стосується доводів представника апелянта про те, що за його підрахунками згідно отриманих банківських виписок різниця між фактично використаними з карткового рахунку грошовими коштами та фактично внесеними на її поповнення становить становить 310331,34 грн. на користь позичальника, то такі суд не бере до уваги, оскільки ним безпідставно двічі враховано списані відсотки. Крім того, такий розрахунок проведений за період з 01.01.2018 року по 17.03.2021 року, в той час як кредитний договір було укладено 13.06.2018 року, а банк просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 10.08.2020 року (т. 1, а.с. 7-12, 15).

Зважаючи на наведене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 лютого 2021 року змінити в частині розміру стягнутої суми заборгованості за кредитом кредитним договором, зменшивши її до 238599,41 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч.ч. 1, 10 зазначеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову в сумі 3578,99 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог, а з банку на користь відповідача 3347,32 грн. сплаченого судового збору при поданні апеляційної скарги.

Шляхом зарахування судового збору з відповідача на користь позивача слід стягнути 231,67 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 лютого 2021 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк (, адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) 238599 (двісті тридцять вісім тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 41 коп. заборгованості за кредитом за Кредитним договором б/н від 13.06.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк (, адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) 231 (двісті тридцять одну) грн. 67 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

Г.П. Мелінишин

Повний текст постанови складено 27 травня 2021 року.