Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

17.11.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.

розглянувши питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Одесаобленерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення вартості недорахованої електроенергії, інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних, -

встановила:

У липні 2017 року АТ «Одесаобленерго» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, який було уточнено до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення вартості недорахованої електроенергії, інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2019 року позов АТ «Одесаобленерго» задоволено повністю. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ «Одесаобленерго» вартість електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією у розмірі 31 743,02 грн., три відсотка річних у розмірі 2 592,93 грн., інфляційні витрати у розмірі 21 458,28 грн. Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ «Одесаобленерго» судовий збір в розмірі 1600 грн. по 800 грн. з кожного.

Постановою Одеського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2019 року в частині задоволення позову АТ «Одесаобленерго» до ОСОБА_2 скасовано. В задоволенні позову АТ «Одесаобленерго» до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовлено. В решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 червня 2020 року заяву ОСОБА_2 про поворот виконання судового рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2019 року у справі №522/13982/19 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Одесаобленерго» на користь ОСОБА_2 в порядку повороту виконання судового рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2019 року у справі №522/13982/19 в розмірі 54 949 грн. в тому числі сплаченого судового збору. У задоволенні вимог про стягнення з ПАТ «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» на користь ОСОБА_1 800 грн. судового збору відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2019 року, ОСОБА_1 13.09.2021 року подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2019 року скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні вимог ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» відмовити. На момент відкриття провадження у справі вирішити питання щодо зупинення стягнення з апелянта будь-яких коштів за рішенням суду.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження з огляду на наступне.

Як встановлено ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Як вбачається із матеріалів справи, розгляд справи було призначено на 06.02.2019 року, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення судову повістку ОСОБА_1 отримала 24.12.2018 року, про що стоїть її підпис (т. 1 а.с. 152). Згідно протоколу судового засідання від 06.02.2019 року будучи належним чином сповіщеною ОСОБА_1 в судовому засіданні присутньою не була (т. 1 а.с. 153-154). 19.02.2019 року супровідним листом на адресу ОСОБА_1 було направлено копію рішення Приморського районного суду від 06.02.2019 року. Оскаржуване рішення ОСОБА_1 було отримано 26.02.2019 року, згідно підпису у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 165).

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для висновку про існування випадків передбачених пунктами 1, 2 частини 2 статті 358 ЦПК України (неповідомлення особи про розгляд справи або не залучення особи до участі в справі; пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок непереборної сили), що перешкоджають відмові у відкритті апеляційного провадження у зв`язку зі спливом строку (один рік з дня складення повного тексту судового рішення) в порядку частини 2 статті 358 ЦПК України.

При таких обставинах підлягає застосуванню частина 2 статті 358 ЦПК України в якості підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з спливом строку на апеляційне оскарження одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (рішення у справі «Делкурт проти Бельгії», від 17 січня 1970 року, пункт 25, Серія А N 11; п. 27 рішення Суду у справі «Пелевін проти України», no. 24402/02, від 20 травня 2010 року).

Однак, при цьому, Суд зазначає, що право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час, такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (пункти 22 - 23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, пункти 37-38 рішення у справі «Мушта проти України» від 18 листопада 2010 року) .

У справі «Устименко проти України» Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Європейський Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці постійно підкреслює, що строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасників, виконують декілька цілей, в числі яких, забезпечення правової визначеності та остаточності, попередження порушення прав осіб, які могли би бути зменшені, якщо б суди розглядали їх справи на основі доказів, що могли би бути неповними за спливом часу (див. п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Принцип правової визначеності в процесуальному праві обмежує можливість перегляду рішення суду, що набрало законної сили, для запобігання зловживання правом особами, які беруть участь у справі (як правило, стороною, що програла), а також встановлює неможливість ініціювання перегляду рішення, що набрало законної сили, органами державної влади, а також особами, чиї права не були порушені судовим розглядом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Керуючись ст. 358 ч. 2 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалила:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Одесаобленерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення вартості недорахованої електроенергії, інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних.

Копію цієї ухвали надіслати особам, які беруть участь у справі, для відома.

Скаржнику надіслати копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Головуючий суддя: С.О. Погорєлова

Судді: О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе