Справа № 599/644/21
РІШЕННЯ н.п.2/599/246/2021

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року Зборівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Снігурського В. В.

при секретарі Куриляк О. Г.,

участю представника відповідача Ханаса Д. Б.,

розглянувши у м.Зборові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до відповідача - Фонду соціального страхування України в Тернопільській області з вимогами про відшкодування моральної шкоди, просять стягнути з відповідача в користь кожного з позивачів по 500 000 грн. моральної шкоди, завданої їм внаслідок смерті їх чоловіка та батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Позивачі надали заяву, згідно якої позовні вимоги підтримують в повному обсязі, справу просять розглянути без їх участі.

Відповідач надав відзив, згідно якого позову не визнає, вважає, що спеціальне законодавство, що діяло на час події нещасного випадку не передбачало обов`язку Фонду соціального страхування України (далі - Фонд) відшкодовувати родичам загиблої особи моральну шкоду і таке відшкодування повинно здійснюватися на підставі норм цивільного законодавства. В свою чергу Цивільний кодекс України передбачає відшкодування моральної шкоди близьким та рідним загиблого особою, винною в заподіянні шкоди, тобто роботодавцем. За результатами розслідування нещасного випадку, що спричинило смерть потерпілого, Фондом проведено членам сім`ї загиблого передбачені законодавством виплати.

Дослідивши та оцінивши надані докази суд встановив, що позивач ОСОБА_1 з 05 травня 1990 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_1 , виданим 05.05.1990 року Клювинською сільською радою Гусятинського району Тернопільської області. У шлюбі в них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 (співпозивачі у справі).

ОСОБА_4 працював бригадиром рільничої бригади №2 в ПАП «Озерна» (с.Озерна Зборівського району Тернопільської області).

Внаслідок нещасного випадку, що мав місце 17 липня 2004 року у ПАП «Озерна» Зборівського району Тернопільської області на ділянці автодороги Львів-Кіровоград-Знам`янка в с.Озерна Зборівського району ОСОБА_4 отримав травми від яких помер.

Факт нещасного випадку, його обставини та причини, зафіксовано в акті №01 про нещасний випадок на виробництві від 29 липня 2004 року (Форма Н-1) та Актом спеціального розслідувані нещасного випадку (Форма Н-5) від 28 липня 2004 року.

Так, розслідуванням встановлено, що 17 липня 2004 року, після проведення наряду в адмінбудинку директором ПАП "Озерна" Шпинда М. 1. (початок наряду 8 годин), керівники структурний підрозділів пішли на свої робочі місця. Бригадир рільничої бригади №2 ОСОБА_5 приїхав на наряд власним автомобілем ВАЗ - 21013, н.з. НОМЕР_2 . На прохання директора ПАП "Озерна" в автомобіль ОСОБА_4 сіли бригадир рільничої бригади №1 ОСОБА_6 , бригадир рільничої бригади №3 ОСОБА_7 і бригадир огородньої бригади ОСОБА_8 , щоб швидше добратись на свої робочі місця, в тому числі в автопарк господарства до закріплених за ними транспортних засобів. По дорозі в автопарк приблизно у 8 год. 30 хв. зупинилися автомобілем біля будинку ОСОБА_6 , який заходиться по дорозі в автопарк, щоб він взяв зошит, в якому веде облік роботи. ОСОБА_6 вийшовши з автомобіля, пішов до будинку. В цей момент автомобіль КАМАЗ - 43 10, н. з. НОМЕР_3 , який їхав в напрямку м. Тернополя, виїхав на зустрічну смугу, зробив зіткнення з автомобілем ВАЗ - 21013. Внаслідок зіткнення ОСОБА_4 отримав відкриту черепно - мозкову травму з переломом кісток черепа та з крововиливами під його оболонки і помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в Тернопільській комунальній лікарні швидкої допомоги. ОСОБА_7 і ОСОБА_8 отримали травми різної важкості.

Автомобіль КАМАЗ - 4310 н. з. НОМЕР_3 належить гр. ОСОБА_9 , жителю с. Смиківці Тернопільського району. 17 липня 2004 р. Тлумацький 1. Є. повертався автомобілем з м. Миколаїва Львівської області з цементом для власних потреб. Виїхав він з м. Миколаїва біля 24 години ночі. Згідно його пояснення при управлінні автомобілем в с. Озерна Зборівського району він заснув за кермом і виїхав н^зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення автомобіля КАМАЗ з автомобілем ВАЗ, який стояв на узбіччі дороги.

Технічних причин нещасного випадку комісією не встановлено, а так само не встановлено винних посадових осіб ПАП "Озерна" Зборівського району.

Встановлено організаційні причини - порушення водієм автомобіляь КАМАЗ - 43 10, д.н.з. НОМЕР_3 Правил дорожнього руху України.

Комісією встановлено, що відповідальність за даний нещасний випадок повинен нести

гр. ОСОБА_9 , житель с. Смиківці Тернопільського району, водій автомобіля КАМАЗ - 4310 н. з. НОМЕР_3 , який допустив порушення п. п. 2.З., 2.9., 11.2. ПДР України, що виразилось в управлінні автомобілем без належної уваги, в стані стомлення і допущення виїзду автомобіля на зустрічну смугу руху.

На підставі п. 6. Положення про розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, нещасний випадок із ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вважається пов`язаним з виробництвом.

Оцінивши надані докази, суд приходить до таких висновків:

постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено: питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки. Тому суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин,коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Тобто, спори щодо відшкодування шкоди, повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування, тобто на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

14 грудня 2020 р. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, при розгляді аналогічної справи у (справа № 210/2271/19) відступив від висновків, викладених у постановах від 8 квітня 2020 р. № 210/2272/19 та від 17 червня 2020 р. у справі № 210/57/19 та вказав, що «смерть батька позивача, яка стала підставою для звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, мала місце до 1 січня 2004 р., до набрання чинності ЦК України, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК Української РСР 1963 р. Відповідальність за моральну шкоду, завдану позивачу у зв`язку зі смертю його батька (25 липня 2001 р.) в результаті нещасного випадку на виробництві, не могла бути покладена на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон), оскільки згідно з ч.1 ст.21 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку, а таким на підставі ст.ст. 13 та 14 цього Закону є нещасний випадок на виробництві, що спричинив застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму у процесі виконання ним трудових обов`язків, Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, страхові виплати.

Перелік грошових сум страхових виплат на відшкодування такої шкоди міститься в п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону, серед яких пп. «е» передбачено виплату грошової суми за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. До грошових сум, які в разі смерті застрахованого працівника підлягають виплаті особам, що перебували на його утриманні, Законом віднесено одноразову допомогу, пенсію у зв`язку з втратою годувальника та відшкодування вартості пов`язаних з похованням ритуальних послуг (пп. «б», «д» п.1; п. 2 ч.1 ст. 21 Закону). Цим Законом на Фонд був покладений обов`язок з відшкодування моральної шкоди самому потерпілому, а не членам сім`ї при його загибелі.

Отже, виплату Фондом соціального страхування від нещасних випадків грошових сум на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, членам його сім`ї зазначеним Законом не передбачено і така, за наявності для цього підстав, повинна виплачуватись роботодавцем, з яким загиблий перебував у трудових відносинах, відповідно до ст. 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР 1963 р.».

У даній цивільній справі нещасний випадок стався після 1 січня 2004 р., а саме - 17 липня 2004 року, тому до спірних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу України, зокрема ст.ст.1167,1168 ЦК України, у відповідній редакції, згідно яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення докримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Таким чином норми Цивільного кодексу України, що діяли на час настання вказаного вище нещасного випадку на виробництві передбачали відповідальність за заподіяння моральної шкоди членам сім`ї загиблої особи з боку заподіювача такої шкоди.

В свою чергу спеціальним законодавством, що діяло на час виникнення спірних правовідносин а саме Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виплату Фондом соціального страхування від нещасних випадків грошових сум на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, членам його сім`ї не передбачено.

Тобто, моральна шкода, за наявності для цього підстав, повинна виплачуватись роботодавцем, з яким загиблий перебував у трудових відносинах, відповідно до ст. ст.ст.1167,1168 ЦК України.

За таких обставин позовні вимоги не мають правових підстав і їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12,81,264,265 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.23, 1167, 1168, 1187 Цивільного кодексу України, ст.21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції станом на 17 липня 2004 року), -

ВИРІШИВ:

відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі подання апеляційної скарги, якщо рішення не скасовано, після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Зборівський районний суд на протязі 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28 травня 2021 року.

Суддя Зборівського

районного суду В. В. Снігурський