Справа № 646/763/21
№ провадження 2/646/1051/2021
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.11.2021 м.Харків
Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Янцовської Т.М.,
за участю секретаря - Цмоканич У.Я.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 646/763/21 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна,-
Ухвалою суду від 23.02.2021 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку загального позовного провадження.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справу. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідачка своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву не скористалася.
Ухвалою суду від 14.09.2021 року призначено провести заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України.
Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Рішення Харківської міської ради від 25.12.2002 року «Про затвердження Реєстру назв урбанонімів в м. Харкові» адресу будинку в АДРЕСА_2 змінено з «НОМЕР_2» на «НОМЕР_3» /а.с.24/.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 14.02.2020 року копію якого додано до матеріалів позовної заяви, позивач є власником житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 13/.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (Рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001).

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Враховуючи, що спірні правовідносини між сторонами виникли до 1 січня 2004 року, для вирішення даного спору підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963 року, чинні на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно зі ст. 4 ЦК УРСР 1963 року цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

У відповідності до ст. 47 ЦК УРСР 1963 р. нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Тобто, для визнання судом угоди дійсною необхідно не лише повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди.

Позивач посилається у позові на те, що відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, але жодного доказу такої відмови відповідачки від посвідчення договору упродовж 25 років (з моменту його укладення - 30.05.1996 р.) позивачем суду не надано.

Згідно зі ст. 277 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Вимоги ч. 2 ст. 47, ст.153 ЦК УРСР 1963 року не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними, а отже, не створюють прав та обов`язків для сторін.

Укладений у такій формі договір купівлі-продажу нерухомого майна (біржова угода від 30.05.1996 року № Н4-275) не може бути визнаний дійсним, оскільки момент його вчинення відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року пов`язувався з державною реєстрацією, яка не відбулась. Укладений у такій формі договір купівлі-продажу не породжує для сторін прав і обов`язків та не може бути визнаний судом дійсним з підстав, заявлених позивачем.

Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання дійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна, а тому вважає необхідним у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 41, 58 Конституції України, ст. ст. 4, 47, 153, 277 ЦК УРСР 1963 року, ст. ст. 12, 13, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна відмовити.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Повний текст рішення складено 23.11.2021 р.

Суддя: Т.М. Янцовська

Відомості щодо учасників справи:

позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

відповідачка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1.