ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7389/21 Справа № 204/528/21 Суддя у 1-й інстанції - Книш А.В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК», третя особа державний реєстратор виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Зайцев Антон Вадимович про скасування реєстраційного запису та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК», третя особа державний реєстратор виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Зайцев А.В. про скасування реєстраційного запису та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що 14 лютого 2007 року між АКЦІОНЕРНО-КОМЕРЦІЙНИМ БАНКОМ СОЦІАЛЬНОГО РОЗВИТРКУ «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК», а в подальшому - АТ «АЛЬФА-БАНК», та ним було укладено договір №07.1/43-7 про надання відновлювальної кредитної лінії. Цього ж дня між сторонами було укладено іпотечний договір №103, відповідно до якого позивач передав банку в якості забезпечення іпотекодавцем зобов`язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №07.1/43-7 від 14 лютого 2007 року квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 69,1 кв.м.

З інформаційної довідки від 26 січня 2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна позивачу стало відомо, що державним реєєстратором здійснено реєстрацію права власності на квартиру за відповідачем.

Позивач вважає, що дії відповідача є незаконними, оскільки зазначена квартира є єдиним його місцем проживання, а тому зазначене майно є таким, що відповідає підпункту першому пункту першого ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» і його не може бути примусово стягнуто (відчужено без згоди власника) протягом дії зазначеного Закону. Зазначає, що будь-яких повідомлень про подання заяви на проведення реєстраційних дій йому не надходило. Таким чином, фактично відбулося примусове стягнення майна без згоди власника, не зважаючи на заборону, встановлену ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Враховуючи викладене, позивач просив скасувати реєстраційний запис державного реєстратора виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Зайцева А.В. про реєстрацію права власності за АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АЛЬФА-БАНК» на квартиру АДРЕСА_1 , поновити відомості у державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про зазначений об`єкт нерухомого майна, що передували скасованим записам.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, а саме: скасовано реєстраційний запис державного реєстратора виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Зайцева Антона Вадимовича про право власності/довірчої власності N39851168 від 17 грудня 2020 року на квартиру АДРЕСА_1 за АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АЛЬФА-БАНК»; поновлено відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 , що передували скасованому запису. Вирішено питання розподілу судових витрат між сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що на спірну квартиру не може бути звернуте стягнення, оскільки на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки поширюється дія ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також з підстав не вирішення на момент спрямування банком позивачу повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням між сторонами основного зобов`язання спору про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В апеляційній скарзі акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга Банку обґрунтована тим, що в п. 5.6.2 Іпотечного договору передбачено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання по кредитному договору в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ "Про іпотеку". Крім того, апелянт вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», так як звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього Іпотекодержателем не може вважатись примусовим стягненням, оскільки таке право виникло на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, згоду на яке надано іпотекодавцем, шляхом підписання відповідного договору. Також апелянт вказує, що позивач зареєстрований в квартирі, що належить на праві власності його матері, а тому його родина має альтернативне житло.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 14 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «АЛЬФА-БАНК», і позивачем укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/43-7, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 99000 доларів США зі сплатою 13% річних за користування кредитом на строк до 13 лютого 2022 року.

14 лютого 2007 року між тими ж сторонами укладено іпотечний договір №103, відповідно до умов якого позивач передає в іпотеку банку, у якості забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №07.1/43-7 від 14 лютого 2007 року, квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 69,1 кв.м..

Згідно п.2.4.7 вказаного договору передбачено, що іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі не виконання іпотекодавцем хоча б одного із зобов`язань, передбачених договором кредиту, та/або пунктами 2.1.1.-2.1.11. цього договору для задоволення в повному обсязі своїх вимог, що вказані в п.1.3, 2.4.5. цього договору, які визначаються на момент фактичного задоволення.

Відповідно до п.5.4, п.5.6.2. вказаного іпотечного договору, дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у разі невиконання іпотекодержателем зобов`язань, передбачених договором кредиту (в тому числі в разі несвоєчасного погашення процентів) та/або у разі невиконання іпотекодавцем зобов`язань, передбачених підпунктами 2.1.1.-2.1.11. цього договору, та або у разі припинення (обмеження) дієздатності (правоздатності) іпотекодавця. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки і рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 ЗУ «Про іпотеку».

28 червня 2008 року сторони уклали додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії та збільшили процентну ставку до 14% з 1 липня 2008 року.

11 листопада 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «АЛЬФА-БАНК», і ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін № 2 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії, згідно з яким викладено цей договір та графік погашення кредитної заборгованості у новий редакції.

У цей же день ними укладено договір про внесення змін № 3, в якому узгоджено порядок зарахування сплачених позичальником коштів.

Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 25 січня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» заборгованість по договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/43-7 від 14 лютого 2007 року в розмірі 151 586 доларів США 53 центи, що за офіційним курсом НБУ станом на день винесення рішення становить 4 375 605,82 грн., яка складається з: 85 349 дол. США 82 цента - сума заборгованості за кредитом; 66 236 дол. США 71 цент - сума заборгованості за відсотками; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» витрати по сплаті судового збору в розмірі 56 879,83 грн.; в решті позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2018 року змінено в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками, зменшивши суму з 66236,71 доларів США до 44,29 доларів США; змінено в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судового збору, зменшивши суму з 56879, 83 грн. до 36967,11 грн; в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановлено, що АТ «АЛЬФА-БАНК» листом від 31 липня 2020 року надіслав на адресу позивача письмове повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, яке отримано позивачем 2 вересня 2020 року.

17 грудня 2020 року державним реєстратором виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Зайцевим А.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про право власності АТ «АЛЬФА-БАНК» на квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55859956 від 22 грудня 2020 року, номер запису про право власності/довірчої власності 39851168 (а.с.23-24).

Станом на час розгляду справи заборгованість по договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/43-7 від 14 лютого 2007 року, визначена судовими рішеннями, не сплачено.

Судом першої інстанції встановлено, що у позивача, окрім спірної квартири АДРЕСА_1 , у власності будь-якого житла не має.

Відповідно до довідки Голови правління ОСББ «Робочий» від 27 січня 2021 року, позивач постійно проживає в квартирі АДРЕСА_1 з 2002 року по теперішній час.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» (у редакції чинній станом час виникнення спірних правовідносин) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).

За приписами ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Статтею 36 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року N 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Судом встановлено, що умовами іпотечного договору від 14 лютого 2007 року, зокрема пунктами 2.4.7, 5.4, 5.6.2 іпотечного договору, передбачено, що іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі не виконання іпотекодавцем хоча б одного із зобов`язань, передбачених договором кредиту, та/або пунктами 2.1.1.-2.1.11. цього договору для задоволення в повному обсязі своїх вимог, що вказані в п.1.3, 2.4.5. цього договору, які визначаються на момент фактичного задоволення; дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у разі невиконання іпотекодержателем зобов`язань, передбачених договором кредиту (в тому числі в разі несвоєчасного погашення процентів) та/або у разі невиконання іпотекодавцем зобов`язань, передбачених підпунктами 2.1.1.-2.1.11. цього договору, та або у разі припинення (обмеження) дієздатності (правоздатності) іпотекодавця. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки і рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 ЗУ «Про іпотеку».

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з частиною другою статті 18 якого порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України N 1127 від 25 грудня 2015 року (далі - Порядок), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію та необхідні для такої реєстрації документи, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком (пункти 1, 40 Порядку).

Відповідно до п. 12 Порядку під час розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Судом встановлено, що відповідач надсилаючи позивачу 31 липня 2020 року повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, вказав там суму заборгованості, яка не відповідає дійсності, оскільки між сторонами основного зобов`язання не було вирішено у судовому порядку спір щодо наявності кредитної заборгованості, так як судове рішення у справі 203/4097/16 набрало законної сили лише 30 вересня 2020 року.

Так відповідач в даному повідомленні вказав суму заборгованості за основним зобов`язанням, яка вдвічі більша аніж та, що визначена судовими рішеннями, оскільки в судовому порядку позовні вимоги АТ «АЛЬФА-БАНК» були задоволені частково, із загального розміру заборгованості за кредитним договором у сумі 193434,89 доларів США з ОСОБА_1 судом першої інстанції стягнуто 151 586 доларів США 53 центи, яка складається з: 85 349 дол. США 82 цента - сума заборгованості за кредитом; 66 236 дол. США 71 цент - сума заборгованості за відсотками, та в подальшому судом апеляційної інстанції зменшено суму заборгованості за відсотками з 66236,71 доларів США до 44,29 доларів США.

Звертаючись до державного реєстратора для проведення державної реєстрації права власності відповідач також надав йому вказане повідомлення із завищеною вдвічі сумою заборгованості за основним зобов`язанням.

Таким чином, на момент надсилання повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням - 31 липня 2020 року, Банку було відомо про наявність невирішеного спору щодо підстав стягнення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про спірність кредитної заборгованості.

Письмова вимога про усунення порушень іпотекодержателем, де було б зазначено дійсний розмір кредитної заборгованості, позивачу не спрямовувалася та відповідно державному реєстратору документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем такої письмової вимоги банком не було надано.

Щодо поширення дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки суд зазначає наступне.

07 червня 2014 року набрав чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з п. 23 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку»).

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель.

Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Керуючись вказаними нормами закону, які діяли на час ухвалення рішення суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на спірну квартиру, не може бути звернуте стягнення в позасудовому порядку на підставі дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за АТ «АЛЬФА-БАНК» як забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.

Кредитний договір є споживчим і спору з цього приводу між сторонами немає.

Судом вірно враховано, що іпотечний договір №103 від 14 лютого 2007 року містить суперечливу інформацію, а саме в п.5.9. зазначено, що у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», п.4.6.3. цього договору (застереження про задоволення вимог кредиторів), цей договір є правовстановлюючим документом на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за цим договором, та є підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотекодержателем в органах БТІ.

Проте зазначений договір пункту 4.6.3. не містить.

Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки на спірну квартиру не може бути звернуте стягнення, так як на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки поширюється дія ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також з підстав не вирішення на момент спрямування банком позивачу повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням між сторонами основного зобов`язання спору про стягнення заборгованості за кредитним договором.

При цьому, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги твердження представника відповідача з приводу того, що позивач зареєстрований за іншою адресою, а тому має інше місце проживання, аніж в спірній квартирі, оскільки в судовому засіданні встановлено, що саме спірне нерухоме майно використовується позивачем як місце постійного проживання та в його власності будь-яке інше нерухоме житлове майно не перебуває.

Доводи апелянта в скарзі про те, що п. 5.6.2 Іпотечного договору передбачено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання по кредитному договору в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ "Про іпотеку", а також те, що безпідставним є посилання суду першої інстанції на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», так як звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього Іпотекодержателем не може вважатись примусовим стягненням, оскільки таке право виникло на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, згоду на яке надано іпотекодавцем, шляхом підписання відповідного договору, - колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі. Суд першої інстанції на вказані доводи дав чіткі та обґрунтовані відповіді, які відповідають вимогам закону. Доказів на спростування позовних вимог відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко