Номер провадження: 22-ц/813/6220/21
Номер справи місцевого суду: 521/619/20
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Тищенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2020 року по цивільній справі за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, яка діє в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей, третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, діючи в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей, третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради.

Позовна заява обґрунтована тим, що на обліку Служби у справах дітей Одеської міської ради перебувають малолітні діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як діти, що опинились у складних життєвих обставинах та проживають в сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків.

Позивач вказував, що мати дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_1 - та батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - ОСОБА_2 - не створюють дітям належних умов для розвитку та виховання, не цікавляться станом здоров`я дітей, періодично вживають алкогольні напої, тривалий час не працюють, підтримують відношення із людьми, які ведуть асоціальний спосіб життя, часто змінюють місце мешкання, мати ОСОБА_1 часто віддає дитину своїм батькам на виховання. ОСОБА_1 не займається належним ефективним лікуванням малолітнього ОСОБА_3 , який знаходиться на обліку у міському центрі із діагнозом В-23.1 (ВІЛ-інфекція) ІV клінічна стадія. Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно відбуваються сварки в присутності дітей. Орган опіки та піклування вважає, що існують достатні підстави для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено повністю.

Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , з дня пред`явлення позовної заяви до суду, тобто з 16 січня 2020 року, із перерахуванням коштів на особистий рахунок ОСОБА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , з дня пред`явлення позовної заяви до суду, тобто з 16 січня 2020 року, із перерахуванням коштів на особистий рахунок ОСОБА_4 .

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , з дня пред`явлення позовної заяви до суду, тобто з 16 січня 2020 року, із перерахуванням коштів на особистий рахунок ОСОБА_4 .

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення Малиновського рішення м. Одеси від 02 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення про залишення материнських прав на дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ОСОБА_1 та залишення батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов, позбавляючи відповідачів батьківських прав щодо їхніх неповнолітніх дітей, стягуючи з кожного із відповідачів аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, суд першої інстанції виходив з того, що:

- батьки не приділяють належної уваги своїм дітям, не піклуються про них, ведуть асоціальний спосіб життя, а також проживають періодично окремо один від одного через чисельні сварки та непорозуміння, що є перешкодами для нормального розвитку дітей та формування їх як особистостей;

- неповнолітні діти перебувають в КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області», куди вони були поміщені у серпні 2019 року: ОСОБА_3 , 2007 року народження, за направленням служби у справах дітей Одеської міської ради згідно з поданою заяви його матір`ю ОСОБА_1 про складні життєві умови, а ОСОБА_4 , 2016 року народження - згідно з актом органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров`я.

- батьки зобов`язані утримувати дитину (дітей) до досягнення нею (ними) повноліття;

- відомості про доходи відповідачів відсутні.

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, що:

- відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції в Одеській області 03 серпня 2007 року, ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_3 , батьками указані ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ;

- згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Роздільнянськиим районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 помер, про що складено актовий запис 232 від 02 квітня 2019 року;

- відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі 06.04.2016 року, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знаходяться на обліку Служби у справах дітей Одеської міської ради, як такі, що опинились у складних життєвих обставинах та проживають у сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків, що підтверджується наказами Служби у справах дітей Одеської міської ради №94 від 14 серпня 2019 року та №157 від 09 серпня 2018 року;

- мати дітей - ОСОБА_1 - зареєстрована разом із малолітніми дітьми за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №830 від 20 травня 2019 року, виданою КП ЖКС «Черьомушки»;

- згідно із заявою ГО «Сонячне коло» від 14 червня 2012 року вих. №842/12, адресованою Службі у справах дітей Одеської міської ради, зокрема, ОСОБА_1 є клієнтом ГО «Сонячне коло» з 2009 року. Дитина ОСОБА_3 цього ж року потрапила до реанімаційного відділення дитячої обласної лікарні з діагнозом ВІЛ-інфекція IV клінічна стадія. Мати категорично відмовилась давати дитині ВААРТ терапію, призначену йому лікарем-педіатром міського Центру ВІЛ. Малолітній ОСОБА_3 протягом шести місяців знаходився на лікуванні. З ОСОБА_1 працював соціальний працівник організації, надавав консультації з приводу здійснення догляду за ВІЛ позитивною дитиною. Організація забезпечувала дитину всім необхідним. Після стаціонарного лікування та отримання ВААРТ терапії здоров`я дитини покращилось, але після виписки з лікарні мати не займалася здоров`ям дитини, порушувала приписи щодо прийому ліків, часто залишала дитину на свою матір, яка зловживала алкогольними напоями. ОСОБА_1 часто змінювала місце проживання, що призвело до погіршення стану дитини;

- відповідно до інформації міського центру профілактики та боротьби з ВІЛ-інфекцією/СНІДом Управління охорони здоров`я Одеської міської ради від 13 вересня 2012 року №02-02/660, ОСОБА_3 знаходиться на обліку в міському центрі з 10 червня 2010 року з діагнозом В-23.1 IV клінічна стадія. Через безвідповідальне відношення ОСОБА_1 до стану здоров`я дитини ОСОБА_3 не отримував ефективного лікування. Мати неодноразово змінювала місце проживання, віддавала дитину батькові в село, невчасно приїжджала за терапією, не виконувала рекомендації лікаря. Дитина часто хворіла простудними захворюваннями, не доїдала;

- відповідно до медичного висновку КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хворіб» Одеської обласної ради» від 08 жовтня 2018 року №1788 07 травня 2010 року ОСОБА_3 змінено діагноз: В-20, клінічна стадія IV, дуже важка ступінь імуносупресії, кандидоз слизової оболонки ротової порожнини, ПГЛ, затримка вікових темпів психічного та фізичного розвитку. Дитина ОСОБА_3 має право на оформлення державної соціальної пенсії як інвалід дитинства;

- згідно з епікризом-випискою № 480 КУ «Одеський обласний центр з профілактики та боротьби зі СНІДом» ОСОБА_1 має діагноз ВІЛ-інфекція, IV клінічна стадія, з ускладненнями. Інфекція виявлена в 2007 році;

- відповідно до листа від 17 жовтня 2018 року КУ «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради» ОСОБА_1 перебуває на обліку з приводу туберкульозу легенів в КУ «Міський протитуберкульозний диспансер», з 25 травня 2018 року до моменту складення листа перебувала на амбулаторному лікуванні;

- відповідно до характеристики Малиновського районного відділу Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області від 16 липня 2012 року ОСОБА_1 , зокрема, періодично вживала алкогольні напої, тривалий час не працює, підтримує відношення з людьми, які ведуть асоціальний спосіб життя;

- відповідно до клопотання КУ «Притулок №1 для дітей служби у справах дітей Одеської міської ради» від 22 листопада 2013 року №1350 щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно її сина ОСОБА_3 , дитина ОСОБА_3 доставлений до притулку ВКМСД Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 18 жовтня 2013 року. Дитина в притулку не вперше. Так, 01 серпня 2013 року ОСОБА_3 потрапив до притулку по акту ВКМСД Малиновського РВ м. Одеси, та 03 вересня 2013 року за дозволом ССД ОМР Богдан був переданий на виховання до матері ( АДРЕСА_1 ). У жовтні 2013 року малолітній ОСОБА_3 знову потрапляє до притулку, оскільки мати не доглядає за дитиною. За період перебування дитини в притулку, мати не приходила, не цікавилась його здоров`ям, його подальшою долею;

- згідно з протоколом бесіди від 13 серпня 2019 року, складеного спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради, ОСОБА_1 звернулася до служби у справах дітей Одеської міської із заявою щодо тимчасового влаштування малолітнього ОСОБА_3 до державного закладу на повне державне забезпечення у зв`язку із тяжкими життєвими обставинами;

- відповідно до інформації КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» від 20 серпня 2019 року №704 ОСОБА_3 доставлений в Центр за направленням ССД ОМР від 20 серпня 2019 року №03/7561;

- згідно із актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 03 вересня 2019 року, малолітній ОСОБА_4 доставлений до КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області»;

- згідно з актом обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_4 від 19 червня 2019 року, складеного Службою у справах дітей Одеської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 , кімната, в якій мешкає дитина завалена речами, у дитини є іграшки, місця для ігор та відпочинку не створено. Мати ОСОБА_1 з двома дітьми мешкають в одній кімнаті з сестрою та її чоловіком. Є два ліжка на всіх;

- згідно з актом обстеження умов проживання від 21 серпня 2019 року, складеного Службою у справах дітей Одеської міської ради, за адресою: АДРЕСА_2 , в квартирі не дотримані санітарно-гігієнічні умови проживання: брудно, неприємний запах, в кімнаті порожні склянки від спиртного. У квартирі немає гарячої води. За цією адресою проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 ОСОБА_2 під час відвідування був з ознаками алкогольного сп`яніння;

- ОСОБА_2 звернувся до Служби у справах дітей Одеської міської ради із заявою від 27 липня 2018 року, в якій зазначив, що його цивільна жінка ОСОБА_1 проживає разом з сином - ОСОБА_4 у АДРЕСА_2 , та з серпня 2016 року неодноразово залишала сина та йшла з дому без пояснень на 4-7 діб. Так, 3 листопада 2017 року він тричі звертався до Хмельницького ВП щодо пошуку ОСОБА_1 , потім вона поверталася, та писала пояснення у відділі поліцій. Він також зазначив, що ОСОБА_1 хворіє на туберкульоз, але не лікується, вживає алкоголь;

- ОСОБА_1 надала пояснення до Служби у справах дітей Одеської міської ради від 11 липня 2018 року, де зазначила, що дійсно проживає з малолітнім ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 . З батьком дитини ОСОБА_2 не проживає, тому що він отримує гроші від квартирантів (здає в оренду квартиру у АДРЕСА_4 ) та витрачає їх на алкогольні напої. Дитячі гроші теж пропивав, бив її та дитину, знущався, принижував, лаявся. Він не працює уже багато років, вкрав у неї папку з документами та телефон;

- спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради складено протокол бесіди з ОСОБА_1 від 09 серпня 2018 року, яка повідомила, що вирішила повернутися до цивільного чоловіка та виховувати дитину разом. На теперішній час претензій до чоловіка у неї немає. Указала адресу проживання - АДРЕСА_2 ;

- згідно з протоколом бесіди з ОСОБА_1 від 19 грудня 2018 року, складеним спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради, наприкінці листопада чоловік ( ОСОБА_2 ) був напідпитку, вночі виник конфлікт, після чого чоловік побив дружину. 17 грудня 2018 року мати з сином повернулися за місцем реєстрації ( АДРЕСА_1 );

- згідно з поясненнями від 02 травня 2019 року та протоколами бесід від 27 травня 2019 року, від 19 червня 2019 року з ОСОБА_1 , та заявою від 20 травня 2019 року, а також протоколу бесіди від 22 липня 2019 року із ОСОБА_2 , наданих до Служби у справах дітей Одеської міської ради, стало відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно зловживають алкогольними напоями, чоловік чинить фізичне та психологічне насилля відносно цивільної дружини та дітей;

- відповідачі притягувалися до адміністративної відповідальності: ОСОБА_2 за за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (домашнє насильство у відношенні ОСОБА_6 ) та ст. 184 ч.2 КУпАП (невиконання батьківських обов`язків через не створення належних умов для проживання дитини); ОСОБА_1 за ст. 184 ч.2 КУпАП (невиконання батьківських обов`язків через залишення без нагляду неповнолітнього сина ОСОБА_4

- у відкрите судове засідання було викликано малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для висловлення думки стосовно позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно нього та його брата ОСОБА_4 та позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 відносно його брата - ОСОБА_4 . ОСОБА_3 пояснив, що не хоче жити разом із матір`ю та вітчимом, бажає жити у дитячому будинку у м. Білгорд-Дністровський разом із братом, підтвердив, що вітчим ОСОБА_7 ображає його та мати, періодично знущається, лається та б`є їх. Дитина під час висловлення своєї думки була налякана, говорила тихо.

- у відповідності до висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №3292/01-20 від 09 грудня 2019 року, орган вважає доцільним позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_4 .

Колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави- учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським Судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», § 54, § 58).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 150 СК України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України ).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (пункт 18 указаної постанови).

Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків.

З матеріалів справи вбачається, що протягом тривалого часу, що передував зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав з відповідачами неодноразово проводилися бесіди, що зафіксовані у відповідних протоколах, в яких відображені події в житті батьків і дітей, які мали місце у відповідний період часу зі слів батьків, з якими проводилася бесіда та їхня оцінка даних подій. В деяких протоколах бесіди з батьками, останні попереджалися про відповідальність за невиконання ними батьківських обов`язків, а згідно з протоколом бесіди від 27.05.2019 року ОСОБА_1 також попереджена про можливість влаштування дітей до державного закладу тимчасово, проте ОСОБА_1 таке влаштування вважала на час співбесіди недоречним (т.1 а. с. 90-96; 99, 117-118).

Також до матеріалів справи додано копії попереджень, які підписані відповідачами, які являють собою викладення фабули статті 166 КК України та статі 184 КУпАП щодо відповідальності за невиконання батьками обов`язків по догляду за дитиною та обов`язків щодо виховання дітей (т.1 а. с. 126-127).

Враховуючи вище наведене, реагування держави в особі відповідних компетентних органів на невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей полягало у проведенні співбесід з батьками, попередженні їх про відповідальність за невиконання обов`язків щодо виховання дітей та притягнення кожного із батьків до адміністративної відповідальності за ст. 184 ч.2 КУпАП.

Слід звернути увагу, що ОСОБА_2 був також неодноразово притягнутий до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 КУпАП, хоча вчинене ним домашнє насильство, як вбачається з постанов судів в адміністративних справах, стосувалося його співмешканки ОСОБА_1 та жодного разу не здійснювалося щодо неповнолітніх дітей.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) було висловлено правову позицію про те, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

Разом з тим, у матеріалах справи наявний висновок органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №3292/01-20 від 09 грудня 2019 року про доцільність позбавлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та про доцільність про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

У цій справі суд на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановив неналежне виконання відповідачами своїх батьківських обов`язків упродовж тривалого періоду, які виражаються у нестворенні ними належних умов для проживання і розвитку дітей, догляду за дітьми.

Сам по собі факт заперечення відповідачами проти позбавлення їх батьківських прав без вчинення інших відповідних дій, не може свідчити про їхній інтерес до дитини та про реальне бажання змінити поведінку.

Як вже зазначалося, діти з серпня 2019 року перебувають у спеціалізованій дитячій установі, як такі, що опинилися у складних життєвих умовах. При цьому відповідну заяву щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_8 , 2007 року народження, подала сама мати дитини ОСОБА_1 , яка вказала на наявність складних життєвих обставин, в яких опинилася їхня сім`я.

Однак, як вбачається з доданих відповідачами до суду апеляційної інстанції копій відповідей Служби у справах дітей, про залучення до справи яких не заперечувала присутня у судовому засіданні в Одеському апеляційному суді заступник начальника служби у справах дітей Одеської міської ради, відповідачі за час перебування дітей в спеціалізованій дитячій установі подали у червні 2021 року до служби у справах дітей 2 скарги, в яких зазначено про відсутність інформації про фактичне місце знаходження дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , які до цього перебували в КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області».

Крім того, у липні 2021 року відповідачами було здійснено 3 звернення (в тому числі і через гарячу лінію) до Служби у справах дітей Одеської міської ради з проханням надати інформацію про місцезнаходження дітей та про повернення їх на виховання у родину, на які було надано 3 відповіді про те, що діти влаштовані до КЗ «Балтська спеціалізована школа Одеської обласної ради» на повне державне забезпечення за адресою: Одеська область, м. Балта, вул. Шевченка 16. Розгляд питання щодо повернення дітей на виховання в родину можливе лише після остаточного прийняття рішення про позбавлення батьківських прав в судовому порядку.

Також у вересні 2020 року ОСОБА_1 було подано заяви:

- до КНП «Центр профілактики та боротьби з ВІЛ-інфекцією/СНІДом» Одеської міської ради про видачу виписки з амбулаторної карти її сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ;

- до КПН «Міська дитяча лікарня № 2» Одеської міської ради про надання копії виписки із карти стаціонарного хворого малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який перебував на лікуванні у даній медичній установі з 23.12.2019 року до 31.12.2019 року, на яку було отримано відповідь 02.10.2020 року з рекомендацією звернутися до адміністрації КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області».

У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським Судом з прав людини у п. 58 наголошено, що «національні суди не надали значення тому факту, що заявник намагався побачити сина в червні 2003 року. Суди не заслухали свідка, клопотання про виклик якого подавалось заявником, а відповідні суди вищих інстанцій не відреагували на скарги заявника щодо таких дій суду. До того ж факт оскарження заявником заяви пані ОСОБА_9 про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина».

Враховуючи наведене та виходячи з встановлених у справі обставин, інтерес відповідачів до дітей в даній справі не обмежується виключно фактом їх заперечення проти позбавлення батьківських прав, а полягає також у намаганні дізнатися про місцезнаходження дітей, намаганні їх відвідати та вирішити питання про їх повернення додому.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що мати дітей та самі діти є ВІЛ-інфікованими особами, при цьому мати дітей ОСОБА_1 є інвалідом 3-ї групи, а діти перебувають на відповідному обліку, як діти з інвалідністю.

Відповідно до наданих ОСОБА_1 пояснень, вона з 2015 року стала проживати з ОСОБА_2 , не попередивши його про наявність у НЕЇ ВІЛ-інфекції. В 2017 році ОСОБА_2 здав тест на ВІЛ-інфекцію, який виявився позитивним (т. 1 а. с. 66).

Таким чином, крім винної поведінки відповідачів щодо виконання ними обов`язку щодо виховання дітей в частині створення належних житлових умов та здійснення за ними достатнього догляду, слід також враховувати складні життєві умови в яких опинилися як відповідачі, так і їхні діти, які полягають у наявності тяжких хвороб, як у батьків, так і у дітей.

Колегія суддів, надаючи оцінку поясненням ОСОБА_8 , який зазначив, що не хоче жити разом із матір`ю та вітчимом, а бажає жити у дитячому будинку разом із братом, виходить із найкращих інтересів дитини, до якої не втратила інтерес його мати ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 не є батьком ОСОБА_8 , 2007 року народження, і не має відносно нього батьківських прав та обов`язків. Крім того, сам факт фізичного насильства вітчима ОСОБА_2 до будь-кого з дітей в тому числі і щодо ОСОБА_8 жодного разу на протязі багатьох років не був встановленим та належним чином зафіксованим.

У рішенні у справі «Савіни проти України Європейським Судом з прав людини у п. 47 наголошено, що: «право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві».

Колегія суддів констатує, що незважаючи на тривалу винну поведінку відповідачів щодо належного виконання ними своїх батьківських обов`язків щодо дітей, не втрата ними, як батьками реального інтересу до своїх дітей є підставою для висновку про недоведеність неможливості зміни поведінки батьків дітей у кращу сторону у питаннях участі у вихованні та утриманні дітей, що перешкоджає застосуванню такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

При таких обставинах, колегія суддів вважає передчасним застосування до відповідачів такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав.

Разом з цим встановлені у справі обставини винної поведінки відповідачів щодо належного виконання ними своїх батьківських обов`язків відносно дітей, з метою належного захисту інтересів останніх і створення додаткових умов для здійснення компетентними органами дієвого та ефективного контролю з питань зміни батьками ставлення до дітей у кращу сторону, створюють для суду необхідність для офіційного попередження відповідачів в судовому порядку про необхідність зміни у ставленні до виховання дитини (дітей), а саме створення належних умов по місцю їх проживання, прояв до них поваги, як до людей і любові, як до дітей, здійснення за ними відповідного догляду та розумного контролю.

У разі, якщо після попередження відповідачів про необхідність зміни у ставленні до виховання дитини (дітей), останні не змінять своє ставлення у кращу сторону, це може бути підставою у разі подання до суду відповідного позову для застосування судом крайнього заходу згідно з ст.164 СК України.

Відносно стягнення судом аліментів колегія суддів виходить за наступного.

На час перегляду справи в апеляційному порядку діти протягом більше 2 років перебувають на повному державному утриманні в спеціалізованих державних (комунальних) установах.

Згідно з ч.2 ст. 193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Приймаючи до уваги, що діти з серпня 2019 року перебувають і продовжують перебувати на утриманні в повному державному утриманні в спеціалізованих державних (комунальних) установах, а батьки, будучи в розумінні ст. 180, 193 СК України зобов`язаними утримувати власну дитину (власних дітей), витрат на утримання дітей не несуть, суд першої інстанції, виходячи з відсутності у відповідачів, виходячи зі стану їх здоров`я, постійної роботи та стабільних доходів, обґрунтовано стягнув з відповідачів з дня пред`явлення позовної заяви до суду аліменти відносно неповнолітніх дітей у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення кожною дитиною повноліття із перерахуванням коштів на особистий рахунок кожної дитини.

Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині позбавлення батьківських прав - скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цих вимог з попередженням кожного із відповідачів змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей з покладенням на Орган опіки та піклування в особі Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради контролю за виконанням батьками батьківських обов`язків щодо неповнолітніх дітей з урахуванням обґрунтувань наведених в цій постанові суду апеляційної інстанції. В решті рішення суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2020 року в частині позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, яка діє в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - залишити без задоволення.

Попередити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 , з покладенням на Орган опіки та піклування в особі Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради контролю за виконанням ОСОБА_1 батьківських обов`язків щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 , з урахуванням обґрунтувань наведених в цій постанові суду апеляційної інстанції.

Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з покладенням на Орган опіки та піклування в особі Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради контролю за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з урахуванням обґрунтувань наведених в цій постанові суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст судового рішення складений: 16.11.2021 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

О.В. Князюк