Справа № 648/2257/21
Провадження № 2/648/868/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року смт.Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі

головуючого судді Бугрименка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Тищенко Т.Б.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, державний нотаріус Білозерської державної нотаріальної контори Алпеєва Таїсія Володимирівна, про визначення частки у майні за спадкодавцем, визнання права власності в порядку спадкування, скасування державної реєстрації права власності, внесення змін до свідоцтва про право на спадщину,

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати житловий будинок АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , визначити кожному із подружжя по Ѕ частки в зазначеному будинку. Визнати за ОСОБА_2 , в порядку спадкування після ОСОБА_4 , право власності на ј частку вказаного будинку. Скасувати частково державну реєстрацію права власності, здійснену 8 лютого 2018 року Херсонською філією державного підприємства «СЕТАМ», індексний номер 113302788, номер запису про право власності 24740415, шляхом зміни розміру частки на ѕ виданого на ОСОБА_5 . Внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом серії ННВ 724827, та ННТ 295936, виданих Білозерською державною нотаріальною конторою від 22 березня 2018 року та 22 лютого 2019 року відповідно, зареєстровані в реєстрі за №399 та №196, шляхом зміни розміру частки з Ѕ на 3/8.

Позов обґрунтовано тим, що будинок АДРЕСА_1 був спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки набутий ними у шлюбі. Він та відповідач є їх дітьми. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати. Спадщину після неї прийняли він та його батько. Таким чином, останній став власником ѕ частини зазначеного будинку АДРЕСА_1 , а він власником ј частини будинку. Нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, а саме на частку будинку. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько, спадщину після якого прийняв він та відповідач. До спадкової маси після батька увійшло право останнього на ѕ спірного домоволодіння, у зв`язку з чим, після батька він та відповідач успадкували по 3/8 спірного будинку. Разом з цим, нотаріус видав йому та відповідачу свідоцтва про право на спадщину після батька на Ѕ частину спадкового майна, зокрема, будинок, чим зменшив його частку в спадному майні.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити у позові з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Зазначив, що позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після батька 22 лютого 2017 року, він був згоден з описом та технічними характеристиками автомобіля та будинку, у зв`язку з чим, вважає, що саме з вказаної дати необхідно рахувати початок перебігу строку позовної давності. Проте, з даним позовом ОСОБА_2 звернувся лише в 2021 році, після спливу строку позовної давності.

30 серпня 2021 року відкрито провадження у справі. Визначено судовий розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження.

13 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження. Справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача просив відмовити в позові у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Суд установив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , перебували в шлюбі з 9 квітня 1966 року.

В 1970 році, на відведеній ОСОБА_5 для цієї мети земельній ділянці, за адресою: АДРЕСА_1 , останній побудував житловий будинок.

Позивач та відповідач являються дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 .

Спадщину після ОСОБА_4 прийняли позивач та його батько, ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача, ОСОБА_5 .

Спадщину після ОСОБА_5 прийняли позивач та відповідач.

8 лютого 2018 року Херсонською філією державного підприємства «СЕТАМ», за заявою спадкоємця, в порядку п.66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, здійснено державну реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1 , за ОСОБА_5 . (індексний номер 113302788, номер запису про право власності 24740415)

22 березня 2018 року Білозерською державною нотаріальною конторою на ім`я відповідача видано свідоцтво про право на спадщину за законом після ОСОБА_5 , а саме, на Ѕ частку будинку АДРЕСА_1 . (ННВ №724827)

22 лютого 2019 року Білозерською державною нотаріальною конторою на ім`я позивача видано свідоцтво про право на спадщину за законом після ОСОБА_5 , а саме, на Ѕ частку будинку АДРЕСА_1 . (ННТ №295936)

Вказані обставини встановлені рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 23 грудня 2020 року, у цивільній справі 648/404/20, яке набрало законної сили 6 квітня 2021 року, у зв`язку з чим, відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК, доказуванню не підлягають.

Вирішуючи вказаний спір щодо виникнення права власності у спадкодавця на спірне домоволодіння, визнання його спільною сумісною власністю подружжя та визначення за ними частки у майні, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Оскільки будинок АДРЕСА_1 побудований в 1970 році, при вирішенні питання щодо виникнення права власності на домоволодіння застосуванню підлягають норми чинного на той час законодавства.

Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Зі змісту п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п.45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року, вбачається, що підтвердженням належності особі будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих видана на підставі запису в погосподарській книзі.

Відповідно до ст.22 КпШС, чинної на момент закінчення будівництва спірного будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Зі змісту ч.1 ст.28 КпШС, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Враховуючи, що спірний будинок побудований в 1970 році на відведеній для цієї мети земельній ділянці, коли батьки сторін перебували у шлюбі між собою, вказаний будинок був їх спільною сумісною власністю. Частки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у праві власності на будинок були рівними, а саме, по Ѕ частині.

Оскільки спірний будинок був спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в силу закону, реєстрація права власності за одним із подружжя не спростовує презумпцію належності будинку до спільної сумісної власності подружжя, а отже, вимога позивача про визнання будинку спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та скасування державної реєстрації права власності на спірний будинок за спадкодавцем, ОСОБА_5 , не є ефективним способом захисту.

Крім того, суд визнає неефективним способом захисту вимогу позивача про визначення кожному із подружжя, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , по Ѕ будинку АДРЕСА_1 .

Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про право особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року №570/997/19 (провадження 61-16257св20)

Згідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Враховуючи викладене, вказані вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог позивача про визнання на ним права власності в порядку спадкування та винесення змін до свідоцтв про право на спадщину, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.ст. 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1261 ЦК передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив.

Зі змісту ч.1 ст.1268 ЦК вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно до ч.3, 5 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. (ч.1 ст.1267 ЦК)

Згідно до ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Враховуючи, що за життя ОСОБА_4 була власником Ѕ частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , після її смерті, належну їй частку в рівних частинах (1/4) успадкували позивач та чоловік спадкодавця, ОСОБА_5 .. У зв`язку з цим, позивачу належала ј частина вказаного будинку, а ОСОБА_5 ѕ частини. Оскільки позивач не отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті матері, відповідач не визнає його право на вказану частку домоволодіння, суд дійшов висновку, що вказане право підлягає захисту, шляхом його визнання.

Відповідно до ч.2 ст.1300 ЦК, на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину.

Оскільки, після смерті ОСОБА_5 , сторонам видані свідоцтва про право на спадщину по Ѕ частині спірного домоволодіння, разом з цим, як вище встановлено, спадкодавець був власником лише ѕ його частин, частка кожного із спадкоємців ОСОБА_5 становить 3/8 частини будинку.

За вказаних обставин, є підстави для внесення змін до оспорюваних свідоцтв про право на спадщину (ННВ №724827, ННТ №295936), в частині розміру успадкованої частки будинку з Ѕ на 3/8.

Доводи представника відповідача, що позивачем пропущено строк позовної давності суд вважає безпідставним.

Відповідно до статті 256 ЦК, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Зі змісту ст. 257 ЦК вбачається, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною першою статті 261 ЦК передбачено, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Враховуючи, що свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частку будинку АДРЕСА_1 видано Білозерською державною нотаріальною конторою на ім`я позивача 22 лютого 2019 року (ННТ №295936), суд дійшов висновку, що саме вказаним свідоцтвом порушено право позивача на належну йому частку в спадковому майні, у зв`язку з чим, початок перебігу строку позовної давності необхідно рахувати з дати видачі такого свідоцтва, а не з дня звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 2724 грн..

Враховуючи, що позов задоволено частково (2/3), з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті вказані судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1860 грн. (2724 грн. - 908 грн = 1816 грн.)

Керуючись ст.ст. 7-13, 141, 223, 264-268 ЦПК України, на підставі ст.ст. 626, 1050, 1055, 1047, 1049 ЦК, суд,

УХВАЛИВ

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на ј частину житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22 березня 2018 року Білозерською державною нотаріальною конторою (ННВ №724827) та зареєстроване в реєстрі за №399, шляхом зміни розміру частки з Ѕ на 3/8.

Внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22 лютого 2019 року Білозерською державною нотаріальною конторою (ННТ №295936) та зареєстроване в реєстрі за №196, шляхом зміни розміру частки з Ѕ на 3/8.

В позові щодо визначення часток у майні та скасування державної реєстрації права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 12 листопада 2021 року.

Позивач ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа Білозерська державна нотаріальна контора, місце знаходження: Херсонська область, смт.Білозерка, вулиця Свободи, 85, .

Суддя: В.В.Бугрименко