ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4464/20 Номер провадження 22-ц/814/1715/21Головуючий у 1-й інстанції Гальонкіна Ю. С. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

секретар: Гречка Є.В.

за участю: представника відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 - адв. Борисенко Є.М.

представника позивачів - адв. Бибика В.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 квітня 2021 року (повний текст складено 06.05.2021 року)

по справі за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в особі представника позивачів адвоката Бибика Володимира Анатолійовича до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , Державного реєстратора виконкому Руденківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області Плахотнік Інни Іванівни про скасування рішення державного реєстратора.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до місцевого суду з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 03.02.2020 року рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора виконавчого комітету Руденківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області Плахотнік І.І. було проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок з нежитловими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (19/75 частин), ОСОБА_4 19/75 частин), ОСОБА_7 (19/75 частин). Згідно оскаржуваного рішення опис об`єкта складає: загальна площа 24,3 кв.м., житлова площа 16,3 кв.м. Опис: житловий будинок літ. «А-1», автомайстерня з офісним приміщенням літ. «Ж,Ж1,Ж2, Ж3», загальна площа 272, 1 кв.м., огорожа №2, огорожа №8, ворота огорожі №9, ворота огорожі №10. У розділі «підстава для державної реєстрації права власності» зазначено: договір міни №2-1388 від 27.05.1997р., посвідчений Четвертою Полтавською державною нотаріальною конторою, акт державної технічної комісії про приймання в експлуатацію №97 від 05.06.2001р., виданий Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю.

Вказують, що оскаржуване рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав відповідачів порушує право позивачів як співвласників житлового будинку по АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_5 і ОСОБА_6 є власниками вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями (по 3/25 частин кожен) на підставі договору дарування від 01.06.2007р. №3151.

Зауважують, що інформація в рішенні щодо опису об`єкта, не співпадає зі змістом самих правовстановлюючих документів, на підставі яких було проведено державну реєстрацію, а саме Дублікат договору купівлі-продажу від 02.12.1998р. та договору міни від 27.05.1997р. Зокрема, житлова площа будинку зменшилась на 13,7 кв.м, загальна площа зменшилась на 30,19 кв.м., зявились нові будівлі -автомайтерня з офісними приміщеннями площею 272,1 кв.м., а частину приміщень взагалі не відображено.

Окрім того, згідно з листом Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області №Г-7/16-01-17-6/656 від 07.12.2012р. перевіркою по АДРЕСА_1 було встановлено, що об`єкти збудовані в 2006р. гараж літ. «О», сарай літ. «Р», у 2003р. гараж літ. «И», у 2004р. гараж літ. «Т», у 2002р. сарай літ. «Ж6», у 2003р. сарай літ. «И1» без отримання відповідного документа, що надає право на виконання будівельних робіт.

Зазначають, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 04.03.2013р. було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та скасовано рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22.11.2012р. і ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 про визнання права власності на самочинно збудовані по АДРЕСА_1 будівлі: гараж літ. «И», пл.75,1 кв.м., сарай літ. «И1» пл. 9,3 кв.м., сарай літ. «Р» пл.19, кв.м., гараж літ. «Ж» пл. 72 кв.м., гараж літ. «Ж1» пл. 73, 8 кв.м., топочна літ. «ж6» пл. 13,9 кв.м., торгівельний павільон літ. «Ж2», пл. 64,3 кв.м.з літньою площадкою, тамбур літ. «ж3» з ганком літ. «ж4», погріб вхідний літ. «ж5», пл.33,9 кв.м.

Вказують, що в оскаржуваному рішенні державного реєстратора не зазначений перелік приміщень, яким користуються позивачі і які перебувають на даний час на стадії реконструкції, більша частина приміщень, які державний реєстратор вказала при заповненні розділу, є самочинно збудованими, державний реєстратор не дотрималась процедури, визначеної законом для проведення державної реєстрації права власності, зокрема, без отримання відповідних документів та перевірки відомостей про речові права на нерухоме майно прийняла рішення про проведення державної реєстрації.

Також вказують, що державний реєстратор при проведенні державної реєстрації права власності на домоволодіння зазначає різні адреси в одному розділі і за адресою: АДРЕСА_1 позивачі є співвласниками, хоча і будівлі, якими вони користуються, не включені до переліку, а за адресою: АДРЕСА_2 , де також об`єктом нерухомого майна є житловий будинок з нежитловими будівлями та спорудами, позивачі як співвласники взагалі відсутні.

З урахуванням наведеного прохали: визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Руденківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області Плахотнік І.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 50930083 від 03.02.2020 року, згідно якого ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 провели державну реєстрацію права власності по 19/75 частин за кожним, на житловий будинок з нежитловими будівлями по АДРЕСА_1 зі скасуванням державної реєстрації об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 квітня 2021 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора виконавчого комітету Руденківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області Плахотнік Інни Іванівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 50930083 від 03.02.2020 року, згідно якого ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 провели державну реєстрацію права власності по 19/75 частин за кожним, на житловий будинок з нежитловими будівлями по АДРЕСА_1 зі скасуванням державної реєстрації об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06 травня 2021 року стягнуто зі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , Державного реєстратора виконкому Руденківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області Плахотнік Інни Іванівни на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - 7000 гривень витрат на правничу допомогу та судовий збір у розмірі 840,80 гривень.

У поданій апеляційній скарзі на рішення суду від 13.04.2021 року, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просять рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів скарги посилаються на те, що ОСОБА_3 , ще з 02.12.1998 року, є законним власником 19/75 частин домоволодіння в АДРЕСА_1 (після зміни адреси - АДРЕСА_1 ). Така інформація міститься в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що діяв до 01.01.2013 року. При цьому, апелянт вказує, що до Державного реєстратора відповідачі звернулись 27.01.2020 року із заявою про державну реєстрацію вже існуючого права власності в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який діяв до 01.01.2013 року, тобто для перенесення даних нашого права власності на нерухоме майно з одного державного реєстру до іншого. На підставі викладеного, ОСОБА_3 вказує на помилковість висновку місцевого суду щодо самовільного визначення, встановлення та внесення Державним реєстратором його частки саме в розмірі 19/75 частин до Державного реєстру, оскільки право власності на цю частину нерухомого майна є зареєстрованим за ОСОБА_3 ще з 02.12.1998 року.

Вказують, що посилання місцевого суду, як на підставу для відмови в позові на п.45 Порядку №1127, є помилковим, оскільки на момент звернення відповідачів до Державного реєстратора у них не було ні зміни суб`єкта права власності в результаті реконструкції об`єкта нерухомого майна, ні переведення об`єкта нерухомого майна із житлового у нежитловий або навпаки. Зазначають, що всі перебудови на належній відповідачам частині домоволодіння були вчинені до набуття позивачами у власність своїх 6/25 частин домоволодіння - до 01.06.2007 року та легалізовано відповідно до закону. Окрім того, такі добудови були проведені стосовно належної відповідачам частини будівлі, недотичної до частини будівлі, належної позивачам, на земельній ділянці, фактичне користування якою встановлено судовим рішенням.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів - адвокат Бибик В.А. вказує на законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, внаслідок чого прохав залишити його в силі, а апеляційну скаргу відхилити, як необґрунтовану.

Вказує, що місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин, а саме що спір виник з приводу протиправних дій державного реєстратора щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень на об`єкт нерухомого майна, житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 . Окрім того, вказує, що апелянти навмисно намагаються ввести суд в оману стосовно адреси домоволодіння, оскільки спірним є саме житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , адреса якого не змінювалась. При цьому, нерухомість за адресою АДРЕСА_1 надавалась ОСОБА_3 як підприємцю для завершення будівництва автомайстерні з кафетерієм.

Зазначає, що державний реєстратор при вчиненні реєстраційних дій не здійснила всіх необхідних дій, визначених законом для правомірності такої реєстрації, не встановила всього кола співвласників спірного домоволодіння, розмір їх часток у праві власності, не встановлено чи є суперечність між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами, не перевірено чи відповідають відомості в Державному реєстрі, відомостям, що містяться в документах, які були подані заявниками.

Вказує, що інформація в рішенні щодо опису об`єкта також не співпадає із змістом самих правовстановлюючих документів, на підставі яких було проведено державну реєстрацію, а саме Дублікату договору купівлі-продажу від 02.12.1998р. та договору міни від 27.05.1997р. Так, у відзиві вказано, що за адресою АДРЕСА_1 , позивачі є співвласниками разом з відповідачами, хоча будівлі, якими вони користуються не включені до опису об`єкта нерухомості, а за адресою: АДРЕСА_1 , позивачі як співвласники не зазначені, натомість, будівлі та споруди, вказані такі ж, як і і за іншою адресою.

Також, зазначено, що судом першої інстанції було зроблено правильний висновок, що державним реєстратором при проведенні спірної реєстрації було зареєстровано право власності на об`єкти нерухомості, які є самочинно збудованими і між сторонами з цього приводу існує спір.

Відзив на апеляційну скаргу було подано також Державним реєстратором виконкому Руденківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області Плахотнік І.І., яка апеляційну скаргу підтримала, а рішення місцевого суду прохала скасувати.

Вказувала, що, згідно п.3 ч.3 ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор має доступ до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, а тому вона не зобов`язана робити запити щодо отримання інформації, необхідної для вчинення такої реєстрації.

Вважає, що судом першої інстанції невірно було застосовано норми матеріального права, оскільки заявники (відповідачі) звернулись до державного реєстратора не для вчинення первинної реєстрації права власності на реконструйований об`єкт та не для зміни суб`єкта такого права, а вони звернулись із заявою про внесення в діючий Державний реєстр речових прав на нерухоме майно вже наявного в Реєстрі прав власності (до 01.01.2013 року) права власності на об`єкт нерухомого майна (без зміни розміру ідеальних часток та без зміни суб`єкта) із зазначенням актуальних даних свого нерухомого майна (п.58 Порядку №1127), тобто з метою «перереєстрації» вже наявних ідеальних часток нерухомого майна за тими ж власниками, що були і в Реєстрі прав власності (до 01.01.2013 року) (без зміни суб`єкта такого права в результаті реконструкції об`єкта нерухомого майна), тому застосування п.45 Порядку №1127 в цьому випадку є некоректним та недопустимим. При здійсненні відповідної «перереєстрації» питання розміру ідеальних часток не виникало.

Зазначала, що при відкритті розділу на нерухоме майно, належне заявникам (відповідачам), нею як державним реєстратором, на виконання п.58 Порядку №1127 внесено актуальні відомості про технічні характеристики об`єкта на підставі наданого технічного паспорта станом на 2019 рік з врахуванням Акту державної технічної комісії про приймання в експлуатацію.

Вказує, що розміри часток співвласників (зокрема ОСОБА_3 ) нею було внесено до Державного реєстру згідно відомостей, наявних у Реєстрі, що діяв до 01.01.2013 року (Витяг №198690080 від 03.02.2020 року).

Окрім того, державний реєстратор вказувала, що невідповідність адрес є опискою.

У судовому засіданні представник апелянтів доводи апеляційної скарги підтримала та прохала її задовольнити.

Позивачі та їх представник проти задоволення апеляційної скарги аперечували, прохали її відхилити, а рішення місцевого суду залишити в силі.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, згідно Договору міни №2-1388 від 27.05.1997 року, посвідченого Четвертою Полтавською державною нотаріальною конторою, та реєстраційним посвідченням БТІ від 28.05.1997 року, ОСОБА_3 є власником квартири №2 у житловому будинку літ. «А1» домоволодіння АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з тамбура 3,4 кв.м, кухні 1 площею 4,1 кв.м, кімнати 2 площею 16,3 кв.м., гаража «З», сараю «Ж», жилою площею 16,3 кв.м, загальною площею 23,8 кв.м. (т.1, а.с.14).

Згідно з дублікатом Договору купівлі-продажу від 02.12.1998 року, ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в рівних частках кожному 38/75 частин домоволодіння в загальному користуванні та 333 кв.м приватизованої земельної ділянки, що становить 1/3 ідеальну частину від загальної земельної ділянки площею 1000 кв.м. (т.1, а.с.13).

На зазначеній земельній ділянці розташовані житловий будинок жилою площею 30,00 кв.м. літ «А-1», гараж «В», вбиральня «Г», сарай «Д», погріб Д, навіс Е, навіс Д1, гараж Ж, огорожа № 1-5, колодязь № 3.

Окрім того, на зворотній стороні договору міни нотаріусом вказано, що частка, яку продав ОСОБА_3 відповідачам у домоволодінні становить 38/75 частин або 2/3 частини квартири №2 .

Також, установлено, що позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 01 червня 2007 року №3151 є співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та мають по 3/25 частини кожний (приватна спільна часткова власність) (т.1, а.с.16, Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14798689 від 06.06.2007 року, т.1, а.с.17).

У вказаному правовстановлюючому документі зазначена технічна характеристика об`єкта в цілому, а саме: житловий будинок літ. А-1 житловою площею 30,0 кв.м., загальною площею 54,5 кв.м., сарай літ. «Д», погріб літ. «д», навіс літ. «д1», гараж літ. «Ж», гараж літ. «Ж1», сарай літ. «ж6», торгівельний павільйон літ. «Ж2», погріб вхідний літ. «ж5», гараж літ. «В», літня кухня літ. «Б», вбиральня літ. «М», колонка питна №7, №10, ворота огорожі №6, огорожа №5, №2, №8, №9.

Згідно Державного акту серії ЯГ №687130, виданого 06.09.2007 року Полтавським міським управлінням земельних ресурсів та земельного кадастру, земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м., надана для будівництва та обслуговування спірного житлового будинку, перебуває у спільній частковій власності сторін по справі: ОСОБА_5 - 219кв.м, ОСОБА_6 - 219кв.м, ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - 562кв.м (т.1, а.с.15).

27 січня 2020 року ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися до державного реєстратора виконавчого комітету Руденківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області Плахотнік І.І. із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) об`єкта нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Опис об`єкта нерухомого майна: житловий будинок літ. «А-1», гараж літ. «И, И1», гараж літ. «Р», автомайстерня з офісним приміщенням літ. «Ж,Ж1,Ж2, Ж3», гараж літ. «Т», вбиральня літ. «М», огорожа №2, огорожа №8, ворота огорожі №9, колонка питна №7 (т.1, а.с.118-119).

03 лютого 2020 року державним реєстратором прийнято рішення провести державну реєстрацію права власності (приватної) на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за відповідачами та відкрити розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна (т.1, а.с.120).

03 лютого 2020 року, відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50930083 державного реєстратора виконавчого комітету Руденківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області Плахотнік І.І., було проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок з нежитловими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (19/75 частин), ОСОБА_4 (19/75 частин), ОСОБА_7 (19/75 частин) (т.1, а.с.11).

Згідно цього рішення опис об`єкта складає: загальна площа 24,3 кв.м., житлова площа 16,3 кв.м. Опис: житловий будинок літ. «А-1», автомайстерня з офісним приміщенням літ. «Ж,Ж1,Ж2, Ж3», загальна площа 272, 1 кв.м., огорожа №2 огорожа №8, ворота огорожі №9, ворота огорожі №10.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що державний реєстратор, приймаючи рішення про проведення державної реєстрації права власності по 19/75 частини житлового будинку з нежитловими будівлями по АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 не врахувала, що співвласниками цього домоволодіння, окрім осіб, які до неї звернулись, є також позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ; не встановила, чи є суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно; чи відповідають відомості про речові права на нерухоме майно, що містяться в Державному реєстрі прав, відомостям, що містились у документах, які були подані заявниками; не перевірено реальної (фактичної) адреси об`єкту реєстрації.

Судом вказано, що оскаржувана державна реєстрація була вчинена в порушення п. 45 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 25 грудня 2015 року №1127 та така відбулася щодо самочинного будівництва.

Такі висновки місцевого суду в повній мірі відповідають обставинам справи і нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Так, правовідносини, пов`язані з набуттям права власності на майно та його державною реєстрацією, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи.

Пунктом 45 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), який був чинним на час прийняття державним реєстратором оскаржуваного рішення, встанолено, що для державної реєстрації права власності у зв`язку зі зміною суб`єкта такого права в результаті реконструкції об`єкта нерухомого майна, у тому числі в результаті переведення об`єкта нерухомого майна із житлового у нежитловий або навпаки подаються: 1) документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); 2) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту; 3)Технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 4)Письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5)Договір про спільну діяльність або договір простого товариства ( у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, реконструкція якого здійснювалась у результаті спільної діяльності)

У разі зміни відомостей про об`єкт нерухомого майна, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни такі відомості вносяться до Державного реєстру прав відповідно до законодавства поза процедурою державної реєстрації прав.

Колегія суддів, аналізуючи обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності та кожен окремо, погоджується з висновком місцевого суду стосовно наявності підстав для задовлення позовних вимог у визначений позивачами спосіб, шляхом визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора виконавчого комітету Руденківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області Плахотнік І.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 50930083 від 03.02.2020 року, згідно якого ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 провели державну реєстрацію права власності по 19/75 частин за кожним, на житловий будинок з нежитловими будівлями по АДРЕСА_1 зі скасуванням державної реєстрації об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що положення п.45 Порядку не поширюються на дані правовідносини, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки у поданій відповідачами 27 січня 2020 року заяві до державного реєстратора виконавчого комітету Руденківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області Плахотнік І.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) об`єкта нерухомого майна, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , чітко визначено - вид реєстрації - «виникнення».

Матеріалами справи установлено, що і стало підставою для задоволення позову, що державний реєстратор, приймаючи рішення про проведення державної реєстрації права власності по 19/75 частини житлового будинку з нежитловими будівлями по АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 не врахувала, та не перевірила, що вказане доволодіння має ще і інших співвласників - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Також, як убачається з Архівної виписки з розпорядження міського голови №679-р від 30.09.1998 року про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам, а також про внесення змін в рішення міськвиконкому від 05.02.1998 №59-р, від 15.04.1998року №248-р та від 15.06.1998 року №402-р, передано у спільну часткову власність ОСОБА_3 та ОСОБА_9 земельну діяльну, пл.1000кв.м, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, відповідно до часток в домоволодінні, за матералами інвентаризації (т.1, а.с.124).

В подальшому, сторонами по справі було отримано Державний акт серії ЯГ № 687130 від 06.09.2007 року, з якого вбачається, що земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м., надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, перебуває у спільній частковій власності сторін по справі: ОСОБА_5 - 219кв.м, ОСОБА_6 - 219кв.м, ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - 562кв.м (т.1, а.с.15).

При цьому, згідно Архівної виписки з розпорядження виконавчого комітету Полтавської міської ради №295-Р від 20.04.2001 року «Про дозвіл на перепрофілювання, перепланування приміщень та оформлення раніше побудованих споруд» визначено «Дозволити виконання робіт - приватному підприємцю ОСОБА_3 завершити будівництво автомайстерні з кафетерієм по АДРЕСА_2 » (т.1, а.с.125).

З наведеного вбачається, що вказані земельні ділянки є різними, з різним цільовим призначенням, виділялись окремими актами індивідуальної дії, для відмінних цілей.

Відтак, на підставі викладеного, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що вказані земельні ділянки є однією, щодо якої просто відбулася зміна адреси.

Так, з наеденого вбачається, та вірно визначено місцевим судом, що у поданій відповідачами заяві від 27 січня 2020 року до державного реєстратора виконавчого комітету Руденківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області Плахотнік І.І., ними вказано адресу об`єкту - АДРЕСА_1 . При цьому опис об`єкта містить наступне - житловий будинок літ. «А-1», гараж літ. «И, И1», гараж літ. «Р», автомайстерня з офісним приміщенням літ. «Ж,Ж1,Ж2, Ж3», гараж літ. «Т», вбиральня літ. «М», огорожа № 2, огорожа №8, ворота огорожі №9, колонка питна №7 (т.1, а.с.118-119).

При цьому, згідно наданого до справи Технічного паспорту, зробленого на замовлення ОСОБА_3 14.06.2019 року, вказані об`єкти нерухомості знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (т.1, а.с.129-134).

Відтак, державним реєстратором, в порушення вимог закону, було проведено державну реєстрацію без встановлення всіх вказаних обставин, внаслідок чого вчинено реєстраційну дію, із зазначенням в розділі «опис об`єкта» іншої характеристики об`єкту, ніж той, що знаходиться за вказаною реєстратором адресою - АДРЕСА_1 .

Окрім того, інформація в рішенні щодо опису об`єкта також не співпадає зі змістом самих правовстановлюючих документів, на підставі яких було проведено державну реєстрацію, а саме Дублікат договору купівлі-продажу від 02.12.1998р. та Договір міни від 27.05.1997р.

Вказані обставини протиправності дій державного реєстратора також доводяться наступним:

-згідно листа Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області №Г-7/16-01-17-6/656 від 07.12.2012р. перевіркою по АДРЕСА_1 встановлено, що збудовані в 2006р. гараж літ. «О», сарай літ. «Р», у 2003р. гараж літ. «И», у 2004р. гараж літ. «Т», у 2002р. сарай літ. «Ж6», у 2003р. сарай літ. «И1» без документа, що надає право на виконання будівельних робіт, - тобто за вказаною адресою, зокрема, автомайстерня з офісним приміщенням відсутня;

-рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 04.03.2013р. було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , скасовано рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22.11.2012р. та ухвалено нове рішення, згідно якого відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_7 про визнання права власності на самочинно збудовані по АДРЕСА_1 будівлі: гараж літ. «И», пл.75,1 кв.м., сарай літ. «И1» пл. 9,3 кв.м., сарай літ. «Р» пл.19, кв.м., гараж літ. «Ж» пл. 72 кв.м., гараж літ. «Ж1» пл. 73, 8 кв.м., топочна літ. «Ж6» пл. 13,9 кв.м., торгівельний павільон літ. «Ж2», пл. 64,3 кв.м. з літньою площадкою, тамбур літ. «ж3» з ганком літ. «ж4», погріб вхідний літ. «ж5», пл.33,9 кв.м. У даному документів також не значиться наявність, зокрема, автомайстерні з офісним приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, доводи апеляційної скарги стосовно того, що частка ОСОБА_3 у праві вланості на спірне майно становить саме 19/75 частини об`єкта нерухомості, як визначено в оскаржуваному рішенні державного реєстратора, колегія суддів оцінює критично, оскільки жодного належного та допустимого доказу, наявного у матеріалах справи, який би чітко визначав реальний (фактичний) розмір частки ОСОБА_3 у звичайних простих дробах сторонами не надано та судом не досліджено.

Разом із цим, згідно поданих державному реєстратору документів, не вбачається, яка саме частка спільного майна належала ОСОБА_3 до проведення оскаржуваної реєстрації права власності, починаючи з укладення ним договору міни та у подальшому після продажу частини квартири №2 відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , та у зв`язку з чим у ОСОБА_3 виникла саме частка у розмірі, що перебуває у спільній власності сторін у справі.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

За змістом ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Так, державним реєстратором при проведенні реєстраційних дій не було встановлено чи є суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, не перевірено, чи відповідають відомості про речові права на нерухоме майно, що містяться в Державному реєстрі прав, відомостям, що містились у документах, які були подані заявниками, а у разі недостатності відомостей, які були необхідні для проведення державної реєстрації, чи наявності будь-яких суперечностей, не вчинено запиту щодо інформації, необхідної для такої реєстрації; не встановлено чи є інші співвласники цього житлового будинку з надвірними будівлями та чи не порушить їх права проведення державної реєстрації права власності відповідачів на відповідне майно; не встановлено, які об`єкти були у власності сторін у справі відповідно до часток кожного з них та чи не зміниться частка кожного з них у праві спільної часткової власності у разі зміни складу майна.

З урахуванням наведеного, оскільки державним реєстратором було проведено реєстраційні дії з вказаними вище порушеннями закону, колегія суддів вважає висновок місцевого суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог, обґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги також не містять нових засобів доказування, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Статтею 137 ЦПК України визначено поняття витрат на правничу допомогу та порядок їх відшкодування, у відповідності до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, у поданому представником позивачів - адвокатом Бибиком В.А. відзиві на апеляційну скаргу, ставилось питання про стягнення на їх користь суми понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00грн.

На підтвердження понесення таких витрат надано наступні докази:

-Витяг з Договору про надання правничої допомоги від 05.05.2021 року;

-Ордер серії ПТ №234762 від 28.07.2021 року;

-Акт наданих послуг від 27.07.2021 року, де вказано наступні надані послуги: - надання консультації щодо предмету позову по справі - 1000грн, підготовка відзиву на апеляційну скаргу - 3000грн, представництво інтересів у суді - 3000грн, всього 7000грн.

-Квитанція №5/07 від 30.07.2021 року про сплату позивачами адвокату коштів в сумі 7000грн.

Відповідно до чч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, установлено, що оскаржуваним рішенням місцевого суду позов ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено, вказане рішення даною постановою, залишено без змін, а тому з відповідачів на користь позивачів підлягає до стягнення сума коштів, витрачена на оплату послуг з надання правової допомоги у визначеному розмірі 7000,00грн, тобто по 1750 (7000/4) грн. з кожного, що відповідає критерію співмірності, з урахуванням складності справи та суми позовних вимог та з урахуванням не спростованості такої суми відповідачами.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 13 квітня 2021 року, - залишити без змін.

Стягнути зі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , Державного реєстратора виконкому Руденківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області Плахотнік Інни Іванівни на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_6 по 1750,00 грн (одній тисячі сімсот п`ятдесят гривень) понесених витрат на правничу допомогу з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ Л.І. Пилипчук

О.В. Чумак