У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

за участю секретаря судового засідання Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді скаргу ОСОБА_1 (боржника), де суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Грицищук М.П., стягувач - ОСОБА_2 , про визнання неправомірним дій старшого державного виконавця про нарахування заборгованості, нарахування заборгованості у завищеному вигляді та зобов`язання анулювати заборгованість,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою, де суб`єкт оскарження -головний державний виконавець Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Грицищук М.П., стягувач - ОСОБА_2 , про визнання неправомірним дій старшого державного виконавця про нарахування заборгованості, нарахування заборгованості у завищеному вигляді та зобов`язання анулювати заборгованість.

В обґрунтування скарги заявника посилається на те, що на виконанні старшого державного виконавця Грицищук М.П. знаходиться виконавче провадження № 32043260 згідно з виконавчим листом № 2-7413/11, виданим 27.02.2012 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з нього аліментів в розмірі 400 грн. щомісячно на користь ОСОБА_2 .

Стверджує, що аліменти всі роки сплачуються ним в повному обсязі, а тому жодної заборгованості в нього немає та не може бути, про що він неодноразово пояснював старшому державному виконавцю.

Вказує, що 20.08.2019 року він звернувся до старшого державного виконавця із заявою, в якій просив надати йому детальний розрахунок його заборгованості з відображенням належних до сплати аліментів, сплачених коштів та розміру заборгованості з 2017 року по теперішній час.

Також, в заяві він вказав, що оскільки при його прибутті 16.08.2019 року та пред`явленні оригіналів про перерахування аліментів, їх не прийняли, надає виконавцю копії цих чеків та вказує про його наступні перерахування: 26.09.2018 р.- 615 грн., 31.08.2018 р. 715 грн., 09.07.2018 р. 415 грн., 20.06.2018 р. 410 грн., 15.05.2018 р. 714 грн., 12.04.2018 р. 918 грн., 27.03.2018 р. 410 грн., 22.02.2018 р. 410 грн., 15.01.2018 р. 410 грн., 26.12.2017 р. 410 грн., 23.11.2017 р. 410 грн., 21.08.2017 р. 612 грн., 15.06.2017 р. 410 грн., 14.07.2017 р. 517 грн.

Стверджує, що до заяви він додав копії чеків.

Крім того, зазначає, що в його інтересах був зроблений адвокатський запит, відповідь на який була надіслана з MB ДВС 12.09.2019 р. та надійшла на адресу його представника 16.08.2019 року, з якої вбачається, що у всі ті місяці, де він сплачував аліменти, ще в розмірі більшому, ніж 400 грн., йому нарахований борг, який на даний час, на думку виконавця, станом на 02.09.2019 року становить 42 849, 91 грн.

Більше того, як вбачається з розрахунку заборгованості, з вересня 2018 року виконавець замість визначених рішенням суду 400 грн., почав нараховувати 2317,25 грн., а з жовтня 2018 року по теперішній час нараховує 2322 грн.

Вважає такі дії старшого державного виконавця неправомірними, такими, що порушують його права та свободи, передбачені, зокрема, ст. 1 та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже покладають на нього протиправний обов`язок по сплаті коштів, які він не боргує, а тому даний борг, на його думку, підлягає скасуванню.

Зазначає, що старший державний виконавець навіть не повідомив його про те, що він нараховує такі завищені суми.

На підставі вищевикладеного, просить суд:

1. Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Грицищук М.П. щодо нарахування йому заборгованості, нарахування заборгованості в завищеному вигляді з вересня 2018 року в сумі 2317, 25 грн., з жовтня 2018 року по теперішній час з розрахунку 2322, 00 грн. щомісяця, у виконавчому провадженні № 32043260, згідно з виконавчим листом № 2-7413/11, виданим 27.02.2012 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з нього аліментів 400 грн. щомісячно на користь ОСОБА_2 та зобов`язати старшого державного виконавця анулювати заборгованість у вказаному виконавчому провадженні в сумі 42849,91 грн. станом на 02.09.2019 р.

2. Покласти на Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області всі понесені ним у справі судові витрати.

01.01.2020 року Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області змінило назву на Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

22.01.2020 року головний державний виконавець Ужгородського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) подав відзив на скаргу ОСОБА_1 в якому зазначив, що на виконанні в Ужгородському MB ДВС ПЗМУМЮ (м. Івано-Франківськ) перебувають (перебували) на виконанні зведені виконавчі провадження, а саме зареєстровані у АСВП № 32043260 та № 5402871 та № 4006213 з примусового виконання виконавчого листа №2-7413/11 від 27.02.2012 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн. щомісячно на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 28 листопада 2011 року і до досягнення ним повноліття, виконавчого листа від 16.03.2001 року, виданого Рахівським районним судом про стягнення щомісячно з усіх видів заробітку ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/4 частини на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 14.03.2001 р. до досягнення повноліття та виконавчого листа № 2п-314 від 10.04.2006 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.02.2006 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вказує, що за вищевказаними трьома виконавчими листами Ужгородським МВ ДВС винесено три постанови про відкриття виконавчих проваджень. Після чого державним виконавцем вжито всіх заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» щодо боржника ОСОБА_1 , в тому числі винесено чотири постанови, а саме постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Зазначає, що 16.08.2019 року на адресу Ужгородського MB ДВС надійшло повідомлення банківської установи AT «КомІнвестБанк» щодо відкриття рахунку боржником ОСОБА_1 . Постановою про арешт коштів боржника від 16.09.2019 року накладено арешт на рахунок боржника у вищевказаній банківській установі.

Згідно з відповіддю банківської установи на арештованому рахунку боржника залишок коштів складає 9000,00 доларів США. Отже, достатньо коштів для задоволення вимог стягувачів по вищевказаних виконавчих провадженнях.

Пояснює, що відповідно державним виконавцем обчислено розмір заборгованості із сплати аліментів, проведено відповідні розрахунки з урахуванням штрафів, накладених на боржника, так як заборгованість становить понад три роки, надіслано платіжну вимогу до банківської установи на безспірне списання коштів з арештованого рахунку боржника.

07.11.2019 року на рахунок з обліку депозитних сум Ужгородського MB ДВС надійшли кошти для задоволення вимог стягувачів в сумі 80854,73 грн.

02.12.2019 та 04.12.2019 року, у відповідності до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем повторно обчислено розмір заборгованості із сплати аліментів, проведено відповідні розрахунки з урахуванням штрафів, накладених на боржника, так як заборгованість становить понад три роки.

05.12.2019 року відповідно до платіжного доручення № 15431 на розрахунковий рахунок стягувачки ОСОБА_2 , згідно з виконавчим листом № 2-7413/11 від 27.02.2012 року, виданим Ужгородським міськрайонним судом, зараховано суму заборгованості з урахуванням штрафів в розмірі 40165,16 грн.

05.12.2019 року відповідно до платіжного доручення № 15432 на розрахунковий рахунок стягувачки ОСОБА_2 , згідно з листом № 2п-314 від 10.04.2006 року, виданим Ужгородським міськрайонним судом, зараховано суму заборгованості в розмірі 15 960,46 грн.

20.12.2019 року відповідно до платіжного доручення № 16343 на розрахунковий рахунок стягувачки ОСОБА_4 , згідно з виконавчим листом № 2-311 від 16.03.2001 року, виданим Рахівським районним судом, зараховано суму заборгованості в розмірі 24150,75 грн.

Стверджує, що посилання скаржника у скарзі щодо неправомірності дій ДВС відносно проведеного державним виконавцем розрахунку заборгованості є помилковим та необґрунтованим, стосовно надання роз`яснення щодо порядку здійснення перерахунку розміру аліментів у зв`язку з набуттям чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів».

Так, зазначає, що 28.08.2018 року набув чинності ухвалений 03.07.2018 року Верховною Радою України Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», так званий законопроект під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Вищевказаним Законом внесено зміни до порядку стягнення аліментів, а саме згідно з абзацом другим частини першої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», починаючи з 28.08.2018 року, державним виконавцям необхідно забезпечувати нарахування суми заборгованості та стягнення аліментів в розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який встановлюється Законом України «Про Державний бюджет України».

Також вказує, що відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Враховуючи вищевикладене, просить суд відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця стосовно нарахування заборгованості по аліментах у повному обсязі.

15.12.2020 р. головний державний виконавець Ужгородського МВ ДВС ПЗМУМЮ (м. Івано-Франківськ) Грицищук М.П. подав додаткові пояснення до відзиву, в яких зазначає, що так як боржником не надано державному виконавцю підтверджуючих документів щодо отримання офіційного доходу, починаючи з вересня 2018 року державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості про сплату аліментів із допущеною помилкою (розрахунок помилково проведено по середньомісячній заробітній платі по м. Ужгороду замість правильного по 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) у розрахунку від 02.09.2019 року, про що винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі від 04.12.2019 року (у постанові про накладення штрафу) з метою зарахування утриманих коштів із боржника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» із проведенням відповідного нового розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 04.12.2019 року, відповідно до якого на користь стягувачки ОСОБА_2 зараховано суму заборгованості в розмірі 29237,16 грн. та суму штрафу в розмірі 8467,50 грн.

Вказує, що дитині Алексу станом на 04.12.2019 рік - 14 років, отже, державним виконавцем починаючи із вересня місяця 2018 року нараховано 972,00 грн., з 1 грудня 2018 року - 1013,50 грн. та з липня 2019 року - 1059,00 грн. відповідно до мінімального гарантованого розміру на дитину відповідного віку. Також зазначає, що посилання представника скаржника щодо предмету розбіжності сум у розрахунках заборгованостей, проведених державним виконавцем у матеріалах виконавчого провадження № 32043260 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7413/11 від 27.02.2012 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн. щомісячно на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 28 листопада 2011 року і до досягнення ним повноліття є недоцільним, оскільки самим боржником або державною виконавчою службою у період з 02.09.2019 року по 04.12.2019 року не утримано (не сплачено) жодної суми в користь стягувача ОСОБА_2 .

Також зазначає, що станом на 15.12.2020 рік боржником ОСОБА_1 повторно державному виконавцю впродовж одного року не надано жодного підтвердження щодо сплати аліментів в користь ОСОБА_2 , що у свою чергу свідчить про знову наявну заборгованість по сплаті періодичних платежів у період одного року згідно з виконавчим документом.

Таким чином, стверджує, що права боржника не порушено, оскільки аліменти є періодичним платежем, і мають стягуватися щомісячно, а боржником у період з 04.12.2019 рік по 15.12.2020 рік не надано підтвердження про сплату аліментів. Заборгованість виникла знову і станом на 15.12.2020 року становить 13 645,00 грн.

На підставі вищевикладеного, просить суд відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця стосовно нарахування заборгованості по аліментах у повному обсязі.

Також, 09.06.2021 року на адресу суду від скаржника/боржника надійшли уточнення до скарги, в яких останній стверджує, що аліменти всі роки сплачуються ним в повному обсязі, а тому жодної заборгованості в нього немає і бути не може.

Щодо виконавчого провадження № 5402871, відповідно до якого згідно з виконавчим листом № 2-311 від 16.03.2001 року, виданим Рахівським районним судом з нього стягуються щомісячно з усіх видів заробітку аліменти в розмірі 1/4 частини на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 14.03.2001 року і до досягнення повноліття, стверджує, що з ОСОБА_4 він давно розрахувався і остання повідомила, що немає до нього ніяких претензій і давно виїхала за кордон, а виконавець продовжує здійснювати виконавче провадження.

При цьому, зазначає, що тепер його доньці 23 роки, а в 2019 році їй був 21 рік, однак, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, наданих виконавцем до суду, виконавець арештував та списав з його рахунку 80 854, 73 грн., які він вважає стягнуті з нього безпідставно.

Однак, вказує, що навіть після покриття незаконно нарахованої заборгованості по аліментах списаними з його рахунку коштами, виконавець не вжив жодних дій щодо скасування вжитих ним заходів стосовно його обмеження у виїзді за кордон, водіння автомобіля тощо.

Такі дії вважає грубим порушенням ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі вищевикладеного, просить суд задовольнити його скаргу, враховуючи її наступну кінцеву редакцію, а саме:

1. Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Грицищук М.П. щодо нарахування йому заборгованості, нарахування заборгованості в завищеному вигляді з вересня 2018 року в сумі 2317, 25 грн., з жовтня 2018 року по теперішній час в розрахунку 2322 грн. 00 грн. щомісяця, у виконавчому провадженні № ВП 32043260, згідно з виконавчим листом № 2-7413/11, виданим 27.02.2012 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з нього аліментів 400 грн. щомісячно на користь ОСОБА_2 та зобов`язати старшого державного виконавця анулювати заборгованість у вказаному виконавчому провадженні в сумі 42849, 91 грн. станом на 02.09.2019 р.

2. Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Грицищук М.П. щодо нарахування йому заборгованості у виконавчому провадженні № ВП № 5402871, згідно з виконавчим листом № 2-311 від 16.03.2001 року, виданим Рахівським районним судом про стягнення щомісячно з усіх видів заробітку ОСОБА_1 як аліментів в розмірі 1/4 частини на користь ОСОБА_4 та зобов`язати старшого державного виконавця анулювати заборгованість у вказаному виконавчому провадженні в сумі 24150,75 грн. станом на 02.09.2019 р.

3. Стягнути з Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на його користь 80 854, 73 грн.

4. Зобов`язати Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) вжити заходів щодо скасування застосованих до нього обмежень (обмеження виїжджати за кордон, водіння автомобіля, арештів тощо).

5. Покласти на Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області всі понесені ним у справі судові витрати.

Скаржник/боржник та його представник адвокат Бухтоярова О.В. у судове засідання не з`явилися, однак в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі та підтримання скарги в повному обсязі.

Головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду скарги, у судове засідання не з`явився.

Стягувач, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду скарги, у судове засідання не з`явилася.

Неявка стягувача та державного виконавця у відповідності до ч. 2 ст. 450 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 12.07.2021 року Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) змінило назву на відділ державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Також, судом встановлено, що 10.04.2006 року Ужгородським міськрайонним судом видано виконавчий лист № 2п-314 у цивільний справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, а саме стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини його заробітків, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13.02.2005 року і до досягнення дитиною повноліття.

На примусове виконання виконавчого листа № 2п-314, виданого 10.04.2006 року, 13.04.2006 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 № 12-4006213/19 від 02.12.2019 року, станом на 01.12.2019 року заборгованість за період з 03.06.2008 року по 27.11.2011 року становить 15 671,28 грн.

Також, 27.02.2012 року, розглянувши справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу вчинення та збільшення розміру аліментів, Ужгородським міськрайонним судом видано виконавчий лист № 2-7413/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 28.11.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

На примусове виконання виконавчого листа № 2-7413/11, виданого 27.02.2012 року старшим державним виконавцем МВ ДВС Ужгородського МУЮ Наговським М.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 32043260.

Як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 № 11-32043260 від 04.12.2019 року, станом на 04.12.2019 року заборгованість останнього становить 29237,16 грн. (виконавчий лист № 2-7413/11 від 27.02.2012 року).

Також, 16.03.2001 року Ужгородським міськрайонним судом видано виконавчий лист № 2-311 у цивільний справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, а саме стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини його заробітків, але не менше ніж 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 14.03.2001 року і до досягнення дитиною повноліття.

На примусове виконання виконавчого листа № 2-311, виданого 16.03.2001 року державним виконавцем Роман Д.І. 28.03.2001 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 № 11-5402871 від 02.09.2019 року, станом на 02.09.2019 року заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом № 2-311 від 16.03.2001 року становить 24150,75 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.11.2018 року головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Грицищуком М.П. винесено постанову про накладення штрафу (ВП № 32043260) за виконавчим листом № 2-7413/11, виданим 27.02.2012 року, відповідно до якої встановлено, що у боржника ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки та згідно з розрахунком заборгованості від 21.11.2018 року складає 23 576,66 грн. Відповідно до ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення штрафу у розмірі 50 відсотків від суми заборгованості зі сплати аліментів. Враховуючи вищевикладене, накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі 11788,33 грн. за невиконання рішення суду, в результаті якого утворилася заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки.

Судом також встановлено, що 04.12.2019 року головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Грицищуком М.П. винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документів, відповідно до якої встановлено, що державним виконавцем при проведенні розрахунку заборгованості по сплаті аліментів допущено помилку у мотивувальній частині постанови від 21.11.2018 року, а саме згідно з розрахунком заборгованості борг складає 23 576,66 грн., а повинно бути 16 935,00 грн. та у резолютивній частині накладено на боржника ОСОБА_1 штраф у розмірі 11788,33 грн., а повинно бути вказано суму штрафу 8467,50 грн. Постановлено внести виправлення у постанову про накладення штрафу від 21.11.2018 року, а саме у резолютивній частині зазначити щодо накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу у розмірі 8467,50 грн. замість 11788,33 грн.

20.08.2019 року заявник (боржник) ОСОБА_1 звернувся до головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС Грицищук М.П. із заявою про надання йому відповідного розрахунку заборгованості та винесення постанови про скасування всіх застосованих до нього тимчасових обмежень, так як стверджує, що аліменти всі роки він сплачує в повному обсязі, а тому жодної заборгованості в нього немає та не може бути.

Листом головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Грицищук М.П. від 02.09.2019 року № 11-260, у відповідь на звернення ОСОБА_1 від 20.08.2019 року, останнього повідомлено, що на примусовому виконанні в Ужгородському MB ДВС ГТУЮ у Закарпатській області перебуває на виконанні зведене виконавче провадження, а саме зареєстроване у АСВП № 32043260 та № 5402871 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7413/11 від 27.02.2012 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн. щомісячно на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 28 листопада 2011 року і до досягнення ним повноліття та виконавчого листа № 2-311 від 16.03.2001 року, виданого Рахівським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно, починаючи з 14.03.2001 р. до досягнення повноліття. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_1 по виконавчому листу № 2-7413/11 від 27.02.2012 року, виданому Ужгородським міськрайонним судом, борг станом на 02.09.2019 року складає 42 849,91 грн. (копія розрахунку додається) та виконавчому листу № 2- 311 від 16.03.2001 року, виданому Рахівським районним судом, борг станом на 02.09.2019 року складає 24 150,75 грн.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У відповідності до вимог ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до вимог ст. ст. 1, 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках на приватних виконавців.

Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Порядок виконання рішень судів про стягнення аліментів визначений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5.

Відповідно до положень ч. ч. 1-4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів.

У разі самостійного надіслання стягувачем виконавчого документа безпосередньо підприємству, установі, організації, фізичній особі - підприємцю чи фізичній особі, зазначеним у частині першій статті 7 цього Закону, індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Згідно з п. 12 Розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості має бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому ст. 195 СК України.

Скаржник (боржник) ОСОБА_1 , як вбачається із змісту поданої скарги, вважаючи рішення виконавця про нарахування йому заборгованості зі сплати аліментів незаконним, звернувся в суд із даною скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Грицищук М.П. щодо нарахування йому заборгованості, нарахування заборгованості в завищеному вигляді з вересня 2018 року в сумі 2317, 25 грн., з жовтня 2018 року по теперішній час з розрахунку 2322,00 грн. щомісяця, у виконавчому провадженні № 32043260, згідно з виконавчим листом № 2-7413/11, виданим 27.02.2012 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з нього аліментів у розмірі 400 грн. щомісячно на користь ОСОБА_2 та зобов`язати старшого державного виконавця анулювати заборгованість у вказаному виконавчому провадженні в сумі 42849,91 грн. станом на 02.09.2019 р.

Разом з тим, суд зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, зокрема з додаткових пояснень до відзиву та розрахунку заборгованості по сплаті аліментів № 11-32043260 від 04.12.2019 року, починаючи з вересня 2018 року державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості про сплату аліментів із допущеною помилкою (розрахунок помилково проведено по середньомісячній заробітній платі по м. Ужгороду замість правильного по 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) у розрахунку від 02.09.2019 року, про що винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі від 04.12.2019 року (у постанові про накладення штрафу) з метою зарахування утриманих коштів із боржника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» із проведенням відповідного нового розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 04.12.2019 року, відповідно до якого на користь стягувачки ОСОБА_2 зараховано суму заборгованості в розмірі 29 237,16 грн. та суму штрафу в розмірі 8 467,50 грн.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, вимога заявника про анулювання заборгованості у виконавчому провадженні № 32043260 відповідно до виконавчого листа № 2-7413/11 від 27.02.2012 року у сумі 42 849,91 грн. не підлягає задоволенню, так як виконавцем уже виправлено допущену описку та здійснено перерахунок заборгованості та штрафу, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією постанови про виправлення помилки у процесуальному документі (ВП № 32043260) від 04.12.2019 року та копією розрахунку заборгованості № 11-32043260 від 04.12.2019 року.

Що стосується уточнення до скарги, поданого адвокатом скаржника/боржника ОСОБА_1 ОСОБА_6 , відповідно до якого скаржник збільшив свої вимоги, то така задоволенню не підлягає з огляду на те, що відповідно до положень ЦПК, зокрема, ст. 49 ЦПК України збільшення та зменшення позовних вимог можливе в межах позовного провадження до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, однак, таке не передбачене в межах розгляду скарги відповідно до положень ст. ст. 447-453 ЦПК України.

Окрім того, в позовній заяві скаржник стверджує, що аліменти сплачуються ним в повному обсязі, заборгованості в нього немає і не може бути, посилаючись при цьому на копії чеків про перерахування ним аліментів, однак, такі до матеріалів справи не додані.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. 5 ст. 263 ЦПК України).

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77-78, ч. ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2 ст. 89 ЦПК України).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, скаржником не надано суду достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у нього заборгованості зі сплати аліментів.

Як роз`яснено у п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами ст. 74 Закону «Про виконавче провадження», відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

У відповідності до положень ч. ч. 1, 3 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відтак, на підставі наданих суду доказів та встановлених обставин, оскільки судом встановлено, що заборгованість у розмірі 42 849,91 грн., згідно з виконавчим листом № 2-7413/11 від 27.02.2012 року, про скасування якої просить скаржник, відсутня, державним виконавцем виправлено допущену описку та здійснено перерахунок заборгованості, то у задоволенні поданої скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 259-261, 354, 355, 450, 451 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 (боржника), де суб`єкт оскарження - головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Грицищук М.П., стягувач - ОСОБА_2 , про визнання неправомірним дій старшого державного виконавця про нарахування заборгованості, нарахування заборгованості у завищеному вигляді та зобов`язання анулювати заборгованість - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 розділу VIII «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В.Й. Данко