Справа № 361/8858/15-ц Головуючий 1 інстанція- Сердинський В.С.
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 листопада 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк»на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства«Укрсоцбанк» в особі правонаступника Акціонерного товариства «Альфа-Банк»до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду із вказаним позовом,який мотивував тим, що 17 травня 2008 року між банком і відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 410/58/07-Пі, за умовами якого банк надав позичальниці ОСОБА_1 кредит на поточні потреби у розмірі 57000 доларів США терміном до 16 травня 2014 року із розрахунку 13,5 % річних, а позичальниця зобов`язалася повернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування.

Вказував, що за умовами кредитного договору позичальниця мала повертати кредит та проценти щомісячними платежами до 10 числа кожного місяця, однак не виконувала цих обов`язків, після закінчення терміну надання кредиту має прострочену заборгованість, яка станом на 10 серпня 2015 року становить 895030,36 грн. і включає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 565738,19 грн. та проценти в розмірі 329292,17 грн. У зв'язку з наведеним, посилаючись на ст.1054 ЦК України та умови кредитного договору, просив стягнути із відповідачки на користь банку борг за кредитним договором в розмірі 895030,36 грн. тасудовий збір.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2016 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» борг за кредитним договором в розмірі 895030,36 грн. та стягнуто судовий збір.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, судове рішення скасоване, а справа призначена до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2018 року у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, ПАТ «Укрсоцбанк» подав апеляційну скаргу, в якій

- 2 -

просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким його вимоги задоволити в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обстаивнам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована хибністю висновків суду про пропуск банком позовної давності, оскільки у справі маються дві додаткові угоди про внесення змін до кредитного договору № 410/58/07-Пі, які укладені 26 жовтня 2012 року та 04 липня 2013 року і які згідно вимог ст.264 ЦК України свідчать про переривання строку позовної давності, а тому подання позову у грудні 2015 року здійснено без пропуску цього строку. Це ж стверджується платежами на погашення кредиту, здійсненими відповідачкою 04 липня та 16 серпня 2013 року.

Відповідачка ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк» є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено, рішення суду першої інстанції скасоване і ухвалено нове, яким позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» борг за кредитним договором в розмірі 895030,36 грн. та 33563,62 грн. судового збору.

Постановою Верховного Суду від 28 квітня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Отже, на даний час предметом апеляційного перегляду є рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2018 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року позивача АТ «Укрсоцбанк» замінено на його правонаступника АТ «Альфа-Банк» у зв`язку із припиненням АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання його до АТ «Альфа-Банк» (запис про припинення від 03 грудня 2019 року).

В суді апеляційної інстанції представник АТ «Альфа-Банк» адвокат Святецький В.І. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2018 року як незаконне.

Представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Мозговий О.О. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги в повному обсязі заперечував, посилаючись на висновки постанови Верховного Суду від 28 квітня 2021 року в даній справі вважав, що з урахуванням заяви відповідачки про застосування позовної давності вимоги підлягають частковому задоволенню лише в частині стягнення з ОСОБА_1 тіла кредиту у розмірі 565738,19 грн.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

- 3 -

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 17 травня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк»,і відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 410/58/07-Пі, згідно якого банк надав позичальниці ОСОБА_1 кредит на поточні потреби у розмірі 57000 доларів США терміном до 16 травня 2014 року із розрахунку 13,5 % річних, а позичальниця зобов`язалася повернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування.

На забезпечення виконання умов кредитного договору, 17 травня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 07/І-58, за умовами якого позичальинця передала в іпотеку банку земельну ділянку загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :00:064:0082, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, та земельну ділянку загальною площею 0,0054 га, кадастровий номер :00:064:1082, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що знаходять на АДРЕСА_1 .

20 жовтня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін до договору кредиту № 410/58/07-Пі від 17 травня 2007 року, в якому за взаємною згодою встановлено з 20 жовтня 2008 року відсоткову ставку у розмірі 15 % річних.

26 жовтня 2012 року та 04 липня 2013 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договори № 1 та № 2 відповідно про внесення змін до договору кредиту № 410/58/07-Пі від 17 травня 2007 року, згідно яких сторони домовилися про черговість погашення заборгованості позичальниці за договором кредиту.

Згідно пунктів 1.1., 3.3.7. договору кредиту відповідачка мала повертати кредит та проценти щомісячними платежами до 10 числа у розмірі 680 доларів США згідно графіку погашення кредиту, який викладений у п.1.1 договору кредиту).

Згідно з пунктом 4.5. кредитного договору, в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.6 (сплата процентів), 3.3.7 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Також, судом встановлено, що як вбачається з розрахунку боргу відповідачка сплачувала транші у розмірі, встановленому графіком або з незначною переплатою, однак 10 липня 2009 року було здійснено платіж на суму 0,21 долари США, 09 листопада 2009 року - на суму 0,03 долари США, 03 грудня 2009 року - на суму 0,60 долари США, 23 березня 2010 року - на суму 0,97 долари США, 07 червня 2010 року - на суму 437,42 долари США, 02 липня 2010 року - на суму 638,39 доларів США, 15 вересня 2010 року - на суму 0,07 долари США, а в подальшому відповідачка взагалі припинила виконувати покладені на неї обов`язки.

Наевдені обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки

- 4 -

тим, що відповідачка ОСОБА_1 не виконала обумовлених кредитним договором обов`язків по поверненню кредиту шляхом внесення щомісячних платежів і має заборгованість, що у свою чергу свідчить про порушення прав кредитора. Водночас порушені права ПАТ «Укрсоцбанк»захисту не підлягають у зв`язку із пропуском банком встановленого законом строку звернення до суду за захистом свого права.

При цьому суд виходив з того, що неналежне виконання відповідачкою умов договору, а саме неналежний платіж за кредитним договором було здійснено 10 липня 2009 року, а тому згідно п.4.5. договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів, тобто з 11 вересня 2009 року, а відтак саме з цього моменту у банку виникло право на подання позову, однак звернувшись до суду 23 грудня 2015 року банк пропустив позовну давність, поновити її не просить.

Також, суд керувався тим, що усі наступні, тобто після 11 вересня 2009 року платежі не мають правового значенн як такі, що не підлягали до викоанння.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки, вирішуючи спір, суд допустив неправильне застосування норм матеріального права, а саме не застосував до спірних правовідносин ст.264 ЦК України, яка вказує, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, а після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується.

У постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що «відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, не можуть вважатися будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без відповідного волевиявлення останнього або без його схвалення.

Такі правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 та Верховним Судом у постановах від 12 квітня 2018 року у справі № 191/2478/15-ц (провадження № 61-2501св18), від 11 липня 2018 року у справі № 366/1088/16-ц (провадження № 61-17516св18) та від 21 квітня 2021 року у справі № 211/5281/16-ц (провадження № 61-15522св19). Підстав відступити від таких правових висновків Верховний Суд не встановив.

Вирішуючи спір, суд не звернув уваги, що 26 жовтня 2012 року та 04 липня 2013 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договори № 1 та № 2 відповідно про внесення змін до договору кредиту № 410/58/07-Пі від 17 травня 2007 року, згідно якого сторони домовилися про черговість та строки погашення заборгованості позичальниці за договором кредиту. Зокрема за останнім договором № 2 від 04 липня 2013 року сторони домовилися, що частину заборгованості відповідачка погасить до 03 жовтня 2013 року,

- 5 -

а частину після.

Відповідно до вказаних договорів відповідачкою було здійснено платежі на погашення боргу.

Наведені дії вчинені відповідачкою у межах загального строку позовної давності та чітко свідчать провизнання нею свогоборгуперед банком, оскільки додаткові угоди направлені безпосередньо на врегулювання заборгованості, яка виникла за кредитним договором. Отже, після укладання останнього договору 04 липня 2013 року перебіг позовної давності перервася і почався заново.

За таких обставин пред`явлення банком позову у грудні 2015 року вчинене з дотриманням позовної давності.

До таких же висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2021 року в даній справі, скасовуючи постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року по справі.

Суд наведеного не врахував, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що на підставі договору кредиту № 410/58/07-Пі від 17 травня 2008 року відповідачка отримала в ПАТ «Укрсоцбанк» кредит у розмірі 57000 доларів США терміном до 16 травня 2014 року, який після закінчення терміну надання кредиту не повернула, чим порушила права позивача як кредитодавця.

За таких обставин, суд стягує на користь ПАТ «Укрсоцбанк» борг за кредитним договором відповідно до заявлених вимог у розмірі 565738,19 грн. Позовна давність до вимог про стягнення тіла кредиту апеляційним судом не застосовується з викладених вище підстав.

Щодо стягнення процентів в розмірі 329292,17 грн., то колегія суддів прийшла до висновку, що вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення з огляду на таке.

- 6 -

Відповідно до згідно п.3.3.7 та п.3.3.8 договору кредиту № 410/58/07-Пі від 17 травня 2008 року позичальник взяв на себе обов`язок своєчасно і в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами в порядку, визначеному п.1.1 цього договору, а також достроково повернути кредит у випадках, визначених п.п.2.6, 3.2.3, 4.4, 5.4 цього догвоору.

Згідно п.4.5 кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.3.3.6 та п.3.3.7 цього договору більше 60 днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив і позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі з процентами та штрафними санкціями.

Судом встановлено, що неналежне виконання відповідачкою умов договору, а саме неналежний платіж за кредитним договором було здійснено 10 липня 2009 року, а тому згідно п.4.5. договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів, тобто з 11 вересня 2009 року,

Отже, відповідно до умов укладеного між сторонами договору кредиту відбулася зміна строку виконання кредитного зобов`язання і 11 вересня 2009 року настав обумовлений кредитним договором (п.4.5) строк повернення кредиту у повному обсязі,

Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду України у спорах за участю ПАТ «Укрсоцбанк», зокрема: від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2875цс15, від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16, де Верховний Суд України, зазначив, що сторони кредитного договору, встановивши у договорі, що в разі невиконання позичальником більш ніж 90 календарних днів обов`язку щодо своєчасної сплати кредиту, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, а позичальник зобов`язаний протягом 1 робочого дня повернути кредит у повному обсязі. Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, яке настає автоматично, та визначили умови такого повернення коштів.

Водночас із наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість по процентам розраховано станом на 10 серпня 2015 року, хоча право кредитора нараховувати проценти за договором кредиту припинилося зі спливом строку його надання 11 вересня 2009 року, а нарахування процентів поза межами строку дії договору (строку надання позики) суперечить закону, зокрема ст.1048 ЦК України.

Відповідний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду міститься у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), де Велика Палата вказала, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц.

За таких обставин суд стягує нараховані проценти у межах строку кредитування, тобто до 11 вересня 2009 року.

Із наданого банком розрахунку вбачається, що за період до 11 вересня 2009 року нараховано поцентів за користування коштами у розмірі 14568,01 доларів США, сплачено позивачкою процентів у розмірі 11827,65 доларів США, залишок становить 2740,36 доларів США, що за курсом НБУ, вказаним банком у позові становить 57793,91 грн.

Таким чином загальна сума, яка підлягає стягненню із відповідачки становить

- 7 -

623532,10 грн. і включає тіло кредиту 565738,19 грн. та проценти 57793,91 грн.

Позивачем сплачено за подання позову судовий збір у розмірі 13425,46 грн. та за подання апеляційної скарги 20138,18 грн.

У зв`язку із частковим задоволенням позову, відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, суд покладає на відповідачку витрати позивача по оплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк»задоволити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2018 року скасувати і ухвалити нове, яким позов задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» борг за кредитним договором № 410/58/07-Пі у розмірі 623532 гривні 10 коп. та судовий збір у розмірі 23159 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: