Ухвала

20 січня 2021 року

м. Київ

справа № 510/2031/16-ц

провадження № 61-19515ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усик Г. І.

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Рейнінського районного суду Одеської області від 12 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_5 , Ренійська міська рада Одеської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, поновлення прав, які існували до порушення, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_5 , Ренійська міська рада Одеської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, поновлення становища, яке існувало до порушення прав та стягнення матеріальної і моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 на праві власності належить земельна ділянка, кадастровий номер 0:02:004:0170, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом від 15 листопада 2010 року. Відповідач ОСОБА_1 є суміжним користувачем земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , де його батько - ОСОБА_2 здійснює підприємницьку діяльність з ремонту транспортних засобів та виробництву дров. 13 вересня 2016 року ОСОБА_2 самовільно зняв межовий паркан - сітку «рабицю» з бетонними стовпами, розбив відмостку гаражу позивача, та поклав дрова під стіну гаражу на території її земельної ділянки. 05 жовтня 2016 року межі земельної ділянки позивачки були відновлені, однак відповідач розбив один межовий знак. Відповідачі добровільно не відновлюють межі земельної ділянки та усуваються від встановлення добросусідських відносини, незаконно користуються частиною її земельної ділянки. Зазначеними діями відповідачів, їй завдана майнова шкода у розмірі 3 100,00 грн, яка складається з: 600,00 грн - оплата послуг за відновлення меж земельної ділянки та 2 500,00 грн - оплата послуг МБТІ за складання технічного паспорту на будинок. Внаслідок протиправних дій відповідачів, вона зазнала моральних страждань, порушився звичайний спосіб та якість життя; неодноразово приїздила швидка допомога; стрес, який вона пережила суттєво впливає на її здоров`я, чим завдана їй моральна шкода у розмірі 3 000,00 грн.

На підставі наведеного, позивачка просила суд: зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні частиною земельної ділянки, що належить їй, та відновити межі земельної ділянки у відповідності з державним актом на право власності на земельну ділянку від 15 листопада 2010 року, шляхом звільнення земельної ділянки, зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поновити становище, яке існувало до порушення права, шляхом відремонтування бетонної відмостки біля гаражу, який належить їй на праві приватної власності; стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на її користь майнову шкоду у розмірі 3 100,00 грн; стягнути на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн, з ОСОБА_1 - 1 000 грн.

Заочним рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 12 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні, належній ОСОБА_4 , частини земельної ділянки, загальною площею 0,0928 га, та відновити межі земельної ділянки у відповідності з наявним державним актом на право власності на земельну ділянку від 15 листопада 2010 року, серія ЯК № 488282 за адресою: АДРЕСА_1 , (кадастровий номер 0:02:004:0170), шляхом звільнення земельної ділянки. Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поновити становище, яке існувало до порушення права, шляхом відремонтування бетонної відмостки біля гаражу, який належить ОСОБА_4 . Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду у розмірі 600,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду по 500,00 грн з кожного. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд вважав доведеними вимоги в частині усунення перешкод у користуванні власністю та поновлення становища, яке існувало до порушення; визнав необґрунтованими вимоги в частині стягнення майнової шкоди в розмірі 2 500,00 грн (за виготовлення технічного паспорту на будинок) та з урахуванням принципу розумності та справедливості встановив розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідачів, на рівні 500,00 грн з кожного.

Постановою Одеського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволено частково. Заочне рішення Ренійського районного суду Одеської області від 12 листопада 2018 року в частині зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 поновити становище, яке існувало до порушення права шляхом відремонтування бетонної відмостки біля гаражу, стягнення з ОСОБА_2 майнової шкоди, стягнення з ОСОБА_1 майнової та моральної шкоди скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду у розмірі 600,00 грн. Відмовлено ОСОБА_4 у позові в частині зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 поновити становище, яке існувало до порушення права шляхом відремонтування бетонної відмостки біля гаражу; стягнення з ОСОБА_1 майнової та моральної шкоди. Заочне рішення Ренійського районного суду Одеської області від 12 листопада 2018 року в частині зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні, належній ОСОБА_4 частини земельної ділянки, відновлення межі земельної ділянки у відповідності з наявним державним актом на право власності на земельну ділянку шляхом звільнення земельної ділянки та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд керувався тим, що у справі відсутні будь-які докази, що підтверджують факти пошкодження відповідачами бетонної відмостки гаражу позивачки та здійснення самовільних дій відповідачем ОСОБА_1 щодо демонтажу паркану, рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поновити становище, яке існувало до порушення права шляхом відремонтування бетонної відмостки біля гаражу, який належить ОСОБА_4 ; стягнення з ОСОБА_1 майнової та моральної шкоди підлягає скасуванню, із відмовою позивачці у задоволенні зазначених позовних вимог.

Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у грудні 2020 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на заочне рішення Ренійського районного суду Одеської області від 12 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору у цій справі є: вимога немайнового характеру про зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні частиною земельної ділянки, та відновити межі земельної ділянки у відповідності з державним актом на право власності на земельну ділянку, зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поновити становище, яке існувало до порушення права, що не представляє складності у зв`язку зі сталістю законодавства та судової практики, та вимоги майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення невиплачених добових, відшкодування шкоди у розмірі 6 100,00 грн, яка у свою чергу не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на зазначене вище, ця справа є справою незначної складності і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Доводи касаційної скарги про відсутність правового висновку Верховного Суду у спорах з подібними правовідносинами не відповідають дійсності, оскільки практика Верховного Суду у спорах щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом відновлення меж земельної ділянки є усталеною, зокрема Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала свою позицію у постановах: від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18); від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18).

Доводи заявника зводяться до незгоди з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, що у свою чергу не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Верховним Судом перевірено, чи мають місце підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких касаційне провадження у малозначній справі підлягає відкриттю, зокрема, з урахуванням обставин, на які посилався заявник в касаційній скарзі, та зазначених підстав не встановлено.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Рейнінського районного суду Одеської області від 12 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_5 , Ренійська міська рада Одеської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, поновлення прав, які існували до порушення, стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик