Єдиний унікальний номер 142/1014/19
Номер провадження 2/142/117/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 листопада 2021 року смт. Піщанка

Піщанський районний суд Вінницької областi

В складi:

Головуючого судді Щерби Н. Л.,

за участю секретаря судового засідання Ласки Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в залі суду в смт. Піщанка Вінницької області

цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Вердикт Капітал»звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Кредитним договором № 500464085 від 26 лютого 2014 року у розмірі 71 119 гривень 50 копійок. Також, позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1 921 гривні 00 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 гривень 00 копійок.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 26 лютого 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №500464085, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 50 000 грн. зі сплатою 14,99% річних.

21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500464085 від 26 лютого 2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником. Таким чином, ТОВ «Кредитні ініціативи» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ПАТ «Альфа-Банк» втратив такі права.

26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500464085 від 26 лютого 2014 року, укладеного між ТОВ «Кредитні ініціативи» та боржником. Таким чином, ТОВ «ФК «ВЕСТА» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «Кредитні ініціативи» втратив такі права.

16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, у тому числі за Договором кредиту № 500464085 від 26 лютого 2014 року, укладеного між ТОВ «Кредитні ініціативи» та боржником. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «ФК «ВЕСТА» втратило такі права.

За період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника за Кредитним договором в повному обсязі не погашена. З огляду на те, що позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів отриманих на підставі Кредитного договору № 500464085 від 26 лютого 2014 року, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України. За умовами ст. 1049 та 625 ЦК України після закінчення строку дії договору, на підставі якого виникло грошове зобов`язання, на існуючий борг нараховуються проценти та застосовується цивільна відповідальність за порушення умов договору. У випадку, якщо розмір процентів не передбачений договором, то проценти нараховуються на борг на рівні облікової ставки НБУ. Так, згідно умов Кредитного договору кредит надається строком до 27 лютого 2019 року зі сплатою 14,99% річних.

А тому, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню з позичальника станом на 14 листопада 2019 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 71119,50 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 1241,45 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 58367,02 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 157,56 грн.; заборгованість по пеням і штрафам - 10400,00 грн.; 3% річних - 111,82 грн.; інфляційне збільшення боргу - 404,46 грн.; нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ - 437,19 грн.

Так як, позичальником построчено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Ухвалою суду від 09 січня 2020 року в даній справі було відкрито провадження та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

06 лютого 2020 року на адресу суду від відповідача по справі ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого він заперечує проти вказаних позовних вимог у повному їх об`ємі, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, не обгрунтовані, не підтверджені належними доказами, суперечать матеріальному та процесуальному праву, а тому підлягають відмові у їх задоволенні.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказує про те, що ним дійсно 26 лютого 2014 року було укладено Кредитний договір № 500464085 з ПАТ "Альфа-Банк". Згідно із умовами вказаного Договору Банк надав йому споживчий кредит у розмірі 50 000 грн. Перший розмір щомісячного платежу в сумі 2289, 24 грн. було списано Банком відразу, 26 лютого 2014 року, тому готівкою було видано 47710,76 грн.

Відповідно до умов вказаного Договору, Позичальник зобов`язується повернути одержані кредити згідно із умовами цього договору не пізніше 27 лютого 2019 року. Така домовленість сторін також підтверджується копією Додатку 1 до кредитного договору № 500464085 від 26 лютого 2014 року, у якому сторони погодили детальний розпис сукупної вартості кредиту та графік його погашення. Таким чином, сторони кредитного договору погодили кінцевий строк виконання зобов`язання Відповідача по поверненню кредитних коштів з урахуванням нарахованої плати за кредит - 14,99% річних, не пізніше 27 лютого 2019 року.

При цьому відповідач зазначає, що споживчий кредит повертав на один місяць достроково, так як згідно умов Договору, графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, мав розпочати сплату кредиту не до 26 лютого 2014 року, а до 27 березня 2014 року. В подальшому, після 26 лютого 2014 року, сплачував зазначені суми щомісячних платежів через установи банків за місцем свого проживання, що підтверджується квитанціями ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" від 23 березня 2014 року на суму 2300 грн., від 23 квітня 2014 року на суму 2300 грн., від 23 травня 2014 року на суму 2300 грн. та квитанцією ПАТ КБ "ПриватБанк" від 23 червня 2014 року на суму 2300 грн.

05 серпня 2014 року вирішив достроково повернути кредит, тому перерахував на відповідний ранухок ПАТ "Альфа-Банк" всю суму 50 000 грн., що навіть перевищило необхідну суму передбачену Договором на 278,64 грн.

Відповідач зазначає, що дострокове повернення ним кредиту не суперечить законодавству, так як відповідно до ст. 16 Закону України "Про споживче кредитування", споживач має право в будь-який час повністю або частково достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних платежів. Договором про споживчий кредит може бути передбачено обов`язок повідомлення кредитодавця про намір дострокового повернення споживчого кредиту з оформленням відповідного документа. Якщо споживач скористався правом повернення споживчого кредиту шляхом збільшення суми періодичних платежів, кредитодавець зобов`язаний здійснити відповідне коригування зобов`язань споживача у бік їх зменшення та на вимогу споживача надати йому новий графік платежів. Договором про споживчий кредит може встановлюватися порядок дострокового повернення споживчого кредиту з урахуванням положень частини третьої цієї статті. Споживач у разі дострокового повернення споживчого кредиту сплачує кредитодавцю проценти за користування кредитом та вартість усіх послуг, пов`язаних з обслуговуванням та погашенням кредиту, за період фактичного користування кредитом. Кредитодавцю забороняється відмовляти споживачу в прийнятті платежу у разі дострокового повернення споживчого кредиту. Кредитодавцю забороняється встановлювати споживачу будь-яку плату, пов`язану з достроковим поверненням споживчого кредиту. Умова договору про споживчий кредит, що передбачає сплату споживачем будь-якої плати у разі дострокового повернення споживчого кредиту, є нікчемною.

Крім того, відповідач вказує на те, що не був обізнаний про заміну кредитора у зобов`язанні, вважає неправомірним нарахування будь-яких відсотків з моменту відступлення права вимоги кредитором у зобов`язанні на користь позивача. Також зазначає, що до жодного з вказаних договорів про відступлення права вимоги не додано окремого розрахунку суми, нібито допущеної ним заборгованості, яка заявлена позивачем для стягнення з нього. Разом з тим, відповідач наполягає на тому, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості, складеного станом на 27 лютого 2019 року, неможливо встановити дійсний розмір заборгованості, періоди, за які така заборгованість була нарахована, суми та часу внесення відповідачем платежів тощо. Відтак, доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 500464085 станом на 27 лютого 2019 року не є аргументованим, а є безпідставним.

Поряд із цим, відповідач зазначає, що у задоволенні позову має бути відмовлено у зв`язку із спливу позовної давності в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 267 ЦК України або з підстав необґрунтованості заявленого позову через відсутність порушеного права або інтересу позивача.

06 березня 2020 року представником позивача подано заперечення на відзив, у якому позивач наполягає на обставинах, викладених у позові та вважає доводи відзиву необгрунтованими, у зв`язку із наступним. Позивач не погоджується з доводами відповідача у запереченнях проти позову, та наполягає на його праві стягнення заявленої суми заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України. При цьому зазначає, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а тому наявність судових актів - не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальність за порушення строків розрахунків по кредитному зобов`язанню. Щодо доводів відповідача про необґрунтованість розрахунку заборгованості, зазначив, що більш детальний розрахунок буде надано суду додатково, після отримання відповідної інформації від АТ "Альфа-Банк".

11 березня 2020 року від представника позивача на адресу суду надійшли додаткові пояснення разом з розрахунком заборгованості, в яких позивач звертає увагу на те, що платіж у розмірі 50 000 грн., на який посилається відповідач у свому відзиві на позов, врахований при здійсненні розрахунку суми заборгованості по кредиту та, відповідно, при визначенні ціни позову.

22 квітня 2020 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшло заперечення на відповідь позивача - ТОВ "Вердикт Капітал" на відзив, в якому відповідач зазначає, що надіслані позивачем листи з назвами: "Заперечення на відзив на позов", "Додаткові пояснення" не є заявами по суті справи, оскільки не передбачені ч. 2 ст. 174 ЦПК України. Крім того, обидва вказані листи не містять пояснень, міркувань і аргументів щодо наведених, безпосередньо у відзиві, заперечень і мотивів їх відхилення. Заперечення на відзив на позов, подане позивачем, фактично дублює позовну заяву. Зі змісту листа "Додаткові пояснення" слідує, що відповідачем внесено платіж по кредиту у сумі 50 000 грн., який враховано при здійсненні розрахунку суми заборгованості по кредиту, та відповідно, при визначенні ціни позову, а також дублюються ті ж вимоги, що зазначені у позовній заяві про стягнення заборгованості. Позивачем також не надано пояснень, міркувань та аргументів і щодо викладених у відзиві на позов обставин щодо позовної давності.

Інших заяв по суті справи суду подано не було.

В судове засідання 18 листопада 2021 року представник позивача не з`явився, в наданій до суду заяві підтримав заявлені позовні вимоги, просив розгляд справи провести у його відсутність, у разі повторної явки відповідача не заперечував щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання 18 листопада 2021 року не з`явився, надав заяву, в якій заявлені позовні вимоги не визнав, оскільки вважає їх незаконним, необгрунтованими та безпідставними. Зазначену заяву просив розглянути у його відсутність. Також в матеріалах справи наявна заява відповідача про застування в даних правовідносинах позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За правилами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом, встановлено, що 26 лютого 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №500464085, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 50 000 грн. зі сплатою 14,99% річних.

Відповідно до ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500464085 від 26 лютого 2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником. Таким чином, ТОВ «Кредитні ініціативи» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ПАТ «Альфа-Банк» втратив такі права (а.с.26).

26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500464085 від 26 лютого 2014 року, укладеного між ТОВ «Кредитні ініціативи» та боржником. Таким чином, ТОВ «ФК «ВЕСТА» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «Кредитні ініціативи» втратив такі права (а.с.27-37).

16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, у тому числі за Договором кредиту № 500464085 від 26 лютого 2014 року, укладеного між ТОВ «Кредитні ініціативи» та боржником. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «ФК «ВЕСТА» втратило такі права (а.с.38-47).

Згідно із ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст.1083 ЦК України, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлене договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень глави 73 ЦК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч.1 ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відповідно до ст.518 ЦК України, боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Однак, відомостей про те, що відповідач був обізнаний про заміну кредитора у зобов`язанні, матеріали справи не містять. Крім того, в жодному з вказаних договорів про відступлення права вимоги, не зазначено суми відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором № 500464085, не додано реєстрів Боржників з усіма заповненими даними про Боржників, відсутні окремі розрахунки сум заборгованості, що є порушенням умов Договору.

Згідно умов Договору, графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, позивач розпочав сплату кредиту з 26 лютого 2014 року. В подальшому, після 26 лютого 2014 року, сплачував щомісячні платежі через установи банків за місцем свого проживання, що підтверджується квитанціями ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" від 23 березня 2014 року на суму 2300 грн., від 23 квітня 2014 року на суму 2300 грн., від 23 травня 2014 року на суму 2300 грн. та квитанцією ПАТ КБ "ПриватБанк" від 23 червня 2014 року на суму 2300 грн. (а.с.93-96). 05 серпня 2014 року позивач, з метою дострокового повернення кредиту, перерахував на відповідний ранухок ПАТ "Альфа-Банк" 50 000 грн., що підтверджується квитанцією ПАТ КБ "ПриватБанк" від 05 серпня 2014 року (а.с.97).

Згідно з наданими позивачем розрахунками, відповідач станом на 14 листопада 2019 року, має заборгованість у сумі 71119,50 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 1241,45 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 58367,02 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 157,56 грн.; заборгованість по пеням і штрафам - 10400,00 грн.; 3% річних - 111,82 грн.; інфляційне збільшення боргу - 404,46 грн.; нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ - 437,19 грн. (а.с13-14, 21-25, 134).

Разом з тим, графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що є додатком № 1 до Кредитного Договору №500464085 від 26 лютого 2014 року, не містить всіх сум коштів, сплачених відповідачем на погашення кредиту (а.с13-14).

Позивач обґрунтовує заборгованість відповідача виключно Договором № 500464085, договорами факторингу, договорами відступлення прав вимог та розрахунками заборгованості, які у свою чергу, не містять інформації про нарахування саме такої суми, її складових, даних про внесення відповідачем платежів та строку розрахунку заборгованості, а фактично є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача.

У зв`язку із недоведеністю, а саме відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження існування заборгованості за кредитним договором, а також наявності у позивача прав кредитора за кредитним договором, позовні вимоги щодо стягнення кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, інфляційних втрат та 3 % річних є такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю.

Розглядаючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Отже, відмова в задоволенні позову, у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності, як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи викладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» за безпідставністю.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, витрати зі сплати судового збору слід віднести на рахунок позивача, у зв`язку з повною відмовою у задоволенні позовних вимог.

Розглядаючи вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, суд вважає, що вони задоволенню не підлягають, так як відповідно до ст.141 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правову допомогу підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Так як у задоволенні позову відмовлено, то відшкодування понесених витрат на правову допомогу, також не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 526, 551, 610, 626, 628, 629, 638, 1049-1050 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 77-78, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Піщанський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Сторони по справі:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", що знаходиться за адресою: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, 5-Б, адреса для листування: 04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 15/15, ;

відповідач - ОСОБА_1 , який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя: