КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 755/5478/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Гайворонському В. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року у складі судді Катющенко В. П.,

встановив:

26.03.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , в якому просив усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті свого батька, ОСОБА_4 .

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 , який з вересня 2005 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Починаючи з 2007 року вони проживали у квартирі дружини спадкодавця ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Протягом останніх років свого життя батько тяжко хворів. Вони з сестрою часто його навідували, допомагали грошима, продуктами харчування та ліками. Однак з початку 2015 року ОСОБА_2 заборонила спілкуватися з батьком, перестала пускати до своєї квартири. Враховуючи свій безпорадний стан батько не міг суперечити своїй дружині, проте часто їм телефонував та скаржився на дружину.

Після смерті батька він, його сестра та дружина спадкодавця звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини.

Посилаючись на положення частини п`ятої статті 1224 ЦК України,вважав, що ОСОБА_2 має бути усунена від права на спадкування, оскільки за життя не приймала належної участі в матеріальному утриманні свого чоловіка, який перебував у безпорадному стані в зв`язку з численною кількістю тяжких захворювань, не дозволяла приймати участі в догляді за хворим, заборонила відвідувати його, байдуже відносилась до стану його здоров`я.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не дотримався встановленого принципу оцінки доказів, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню.

Суд не звернув уваги на ту обставину, що ОСОБА_2 не приймала належності участі в матеріальному утриманні свого чоловіка в період часу , коли він був у безпорадному стані, не давала приймати участь в догляді за хворим, забороняла його відвідувати та надавати невідкладну допомогу. Крім того, відповідачка фактично визнала позов, подавши до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Огієнко О. Ф. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином (а.с.50, 63).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 08 жовтня 2005 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 80 років, ОСОБА_4 помер (а.с.4 т.1).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 19 листопада 2001 року (а.с.105 т.1).

Відповідно до наданої ПАТ «КБ «Глобус» виписки про стан рахунку в цінних паперах від 18.11.2015, ОСОБА_4 був власником 2 160 цінних паперів ПАТ ХК «Київміськбуд», загальною номінальною власністю 540 грн (а.с. 115-116).

Позивач ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 є дітьми померлого та належать разом з відповідачкою ОСОБА_2 до спадкоємців першої черги за законом.

Відповідно до довідки про причину смерті від 31.08.2015, причина смерті ОСОБА_4 - бактеріальний ендокардит (а.с. 62 т.1).

05.09.2015 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулися до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті їх батька ОСОБА_4 (а.с. 47, 48 т.1).

16.11.2015 ОСОБА_2 звернулась до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка ОСОБА_4 (а.с.66 т.1).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року (справа №759/5499/16-ц) у задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на Ѕ частину паю в сумі 2 974 руб. 55 коп. в ЖБК «Дніпро» Шевченківського району м. Києва, та визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 по 1/6 частині паю за кожним; скасування свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_4 відмовлено (а.с. 86-89 т.1).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Підстави усунення від права на спадкування передбачені статтею 1224 ЦК України.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 02 березня 2020 року у справі № 133/1625/18 (провадження № 61-1419св20), від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18), від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведені підстави, які б давали можливість усунути відповідачку, яка є спадкоємцем першої черги за законом, від права на спадкування після смерті чоловіка.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Як встановив суд, позивач не надав суду жодних доказів того, що відповідачка ОСОБА_2 ухилялася від надання допомоги спадкодавцю, а також доказів того, що останній перебував у безпорадному стані.

За відсутності доведеності тієї обставини, що спадкодавець перебував у безпорадному стані, а відповідачка умисно ухилялась він надання йому допомоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для усунення спадкоємця від спадкування за частиною п`ятою статті 1224 ЦК України.

Виходячи з зазначеного, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки підставою для усунення від права на спадкування на підставі частини п`ятої статті 1224 ЦК України є сукупність обставин, які позивачем доведено не було.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка проти позову заперечувала з огляду на його безпідставність.

Та обставина, що остання також звернулась до суду з заявою про застосування наслідків спливу позовної давності, не є свідченням визнання нею позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк