Справа№ 953/838/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2021 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі

Головуючої судді- Лисиченко С.М.,

за участю секретаря судового засідання Медведєвої Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за Договорами позики від 13 липня 2017 року у загальній сумі 1 312 894,41 грн., а також судові витрати.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що 13 липня 2017 року між ним та ОСОБА_2 було укладено Договір позики ( далі Договір- 1), відповідно до умов якого ОСОБА_2 прийняв від ОСОБА_1 позику в сумі 10000 доларів США та зобов`язався їх повернути не пізніше 13.07.2018 року.

Строк виконання зобов`язання в повному обсязі настав 13.07.2018 року, а з 14.07.2021 року відповідач порушує зобов`язання щодо виконання Договору - 1 .

На момент подачі позовної заяви, згідно офіційного курсу НБУ 100 доларів США становить 2805,24 гривень. Таким чином сума позики, яку позивач просить стягнути становить 10000 х 2805,24/100 = 280524,00 грн.

Крім того, згідно п. 3 Договору-1 ОСОБА_2 зобов`язався виплачувати проценти у розмірі 4% від суми позики кожного місяця за весь період дії договору, тобто 10000 доларів США х 4% = 400,00 доларів США щомісячно.

Отже станом на 18.01.2021 року ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити позивачу відсотки за весь період дії Договору- 1, тобто за 42 місяці ( з 14.07.2017 року по 18.01.2021 року), що становить 400 доларів США х (42 місяці) = 16800,00 доларів США та за офіційним курсом НБУ станом на 18.01.2021 року становить 16800 х 2805,24/100 = 471480,32 грн.

Відповідно до п. 10 Договору- 1 розмір збитків позивача у разі порушення умов Договору відповідачем становить 10 % від суми позики, тобто 10000 доларів США х 10 % =1000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.01.2021 року становить 1000 х 2805,24/100 = 28052,40 грн.

Згідно із п. 13 Договору- 1 відповідач зобов`язаний сплатити штраф на користь позивача у розмірі 20 % від суми позики за порушення будь-якого зобов`язання, тобто 10000 доларів США х 20 % = 2000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.01.2021 року становить 2000 х 2805,24/100 = 56104,80 грн.

Відповідно до п. 9 Договору-1 у разі прострочення виконання зобов`язання відповідач повинен сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.01.2021 року становить 39301,41 грн.

Також п. 14 Договору-1 встановлено зобов`язання відповідача сплатити позивачу пеню у розмірі 2% від суми позики за кожен день прострочення виконання будь якого зобов`язання за договором, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.01.2021 року становить 4118092,32 грн.

Загальний розмір грошових коштів, які відповідач повинен повернути відповідно до Договору- 1 станом на 18.01.2021 року становить 4 993 355, 26 грн.

Крім того, 13 липня 2017 року між ним та ОСОБА_2 було укладено інший Договір позики ( далі- Договір- 2), відповідно до умов якого ОСОБА_2 прийняв від ОСОБА_1 позику в сумі 5000 доларів США та зобов`язався їх повернути не пізніше 13.07.2018 року.

Строк виконання зобов`язання в повному обсязі настав 13.07.2018 року, а з 14.07.2021 року відповідач порушує зобов`язання щодо виконання Договору- 2 .

На момент подачі позовної заяви, згідно офіційного курсу НБУ 100 доларів США становить 2805,24 гривень. Таким чином сума позики, яку позивач просить стягнути становить 5000 х 2805,24/100 = 140262,00 грн.

Крім того, згідно п. 3 Договору-2 ОСОБА_2 зобов`язався виплачувати проценти у розмірі 4% від суми позики кожного місяця за весь період дії договору, тобто 5000 доларів США х 4% = 200,00 доларів США щомісячно.

Отже станом на 18.01.2021 року ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити позивачу відсотки за весь період дії Договору № 2, тобто за 42 місяці ( з 14.07.2017 року по 18.01.2021 року), зо становить 200 доларів США х (42 місяці) = 8400,00 доларів США та за офіційним курсом НБУ станом на 18.01.2021 року становить 8400 х 2805,24/100 = 235640,16 грн.

Відповідно до п. 10 Договору- 2 розмір збитків позивача у разі порушення умов Договору відповідачем становить 10 % від суми позики, тобто 5000 доларів США х 10 % =500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.01.2021 року становить 500 х 2805,24/100 = 14026,20 грн.

Згідно із п. 13 Договору-2 відповідач зобов`язаний сплатити штраф на користь позивача у розмірі 20 % від суми позики за порушення будь-якого зобов`язання, тобто 5000 доларів США х 20 % = 1000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.01.2021 року становить 1000 х 2805,24/100 = 28052,40 грн.

Відповідно до п. 9 Договору-2 у разі прострочення виконання зобов`язання відповідач повинен сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.01.2021 року становить 19650,71 грн.

Також п. 14 Договору- 2 встановлено зобов`язання відповідача сплатити позивачу пеню у розмірі 2% від суми позики за кожен день прострочення виконання будь якого зобов`язання за договором, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.01.2021 року становить 2059046,16 грн.

Загальний розмір грошових коштів, які відповідач повинен повернути відповідно до Договору-2 станом на 18.01.2021 року становить 2496677,63 грн.

За розрахунками позивача, загальна сума боргу за обома Договорами становить 7 490 032,89 гривень, але він вважає за можливе її зменшити до 1 312 894,41 грн., тобто на суму пені.

У зв`язку з тим, що відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту порушеного права.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2021 справу передано для розгляду судді Лисиченко С.М. (а.с.16).

Ухвалою суду від 29.01.2021 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою (а.с.18).

02.03.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому останній визнав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити та проводити розгляд справи за його відсутністю. (а.с.25-26)

Також 23.03.2021 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява, в якій він свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та проводити розгляд справи у його відсутність. ( а.с. 31)

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29.03.2021, відповідно до вимог частини 3 статті 200 та частини 4 статті 206 ЦПК України, не прийнято визнання відповідачем позову, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.34).

За клопотанням позивача, розгляд справи по суті неодноразово відкладався.

У судове засідання, призначене на 12.05.2021, сторони не з`явилися, про час, день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та за наявними в справі доказами за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, враховувавши позиції сторін, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

13.07.2017 між ОСОБА_1 (Позикодавцем) та ОСОБА_2 (Позичальником) укладено договір позики (далі Договір-1) (а.с.9).

Згідно п. 1 Договору-1 Позикодавець передав у власність Позичальника, а Позичальник прийняв у власність 10 000 (десять тисяч) доларів США, зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 13.07.2018 року в м.Харкові.

Крім того, того ж дня - 13 липня 2017 року між ОСОБА_1 (Позикодавцем) та ОСОБА_2 (Позичальником) укладено інший договір позики ( далі Договір-2). (а.с.10).

Згідно п. 1 Договору-2 Позикодавець передав у власність Позичальника, а Позичальник прийняв у власність 5 000 (п`ять тисяч) доларів США, зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 13.07.2018 року в м.Харкові. Сума, що підлягає сплаті в гривнях , визначається одноосібно Позикодавцем на день платежу.

Оскільки Договір-1 та Договір-2 (разом- Договори), є аналогічними за змістом та позивачем за ними пред`явлено однорідні вимоги, суд вважає за можливе надати правову оцінку вимогам за Договорами паралельно.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема із договорів та правочинів.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною1 статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

До відносин за договором позики застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті договору позики.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Як було встановлено судом та не заперечується сторонами позивач взяті на себе зобов`язання за спірними Договорами виконав в повному обсязі, шляхом передачі відповідачу грошових коштів в сумі 15 000 доларів США. Разом з цим, відповідач, в порушення умов Договорів, грошові кошти у встановлений строк не повернув.

Позивач прохає суд стягнути з відповідача суму позики за Договорами, яка була надана в іноземній валюті у гривні, за курсом НБУ на час звернення до суду з даним позовом.

На момент подачі позовної заяви, згідно офіційного курсу НБУ 100 доларів США становить 2805,24 гривень. Таким чином сума позики за Договорами на суму 15 000 доларів США, яка підлягає стягненню, становить 15 000 х 2805,24/100 = 420 786.00 грн.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог в цій частині.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту п. 3 Договору-1, ОСОБА_2 зобов`язався виплачувати проценти у розмірі 4% від суми позики кожного місяця за весь період дії договору.

За розрахунками позивача ця сума складає: 10000 доларів США х 4% = 400,00 доларів США щомісячно.

Період нарахування зазначених процентів 42 місяці (з 14.07.2017 року по 18.01.2021 року). Загальна сума процентів за Договором-1 дорівнює 16800 доларів США ( 42 х 400), що за офіційним курсом НБУ станом на 18.01.2021 року складає 471280,32 грн.

Також, згідно п.3 Договору-2, ОСОБА_2 зобов`язався сплачувати проценти у розмірі 4% від суми позики кожного місяця за весь період дії договору.

За розрахунками позивача ця сума складає: 5000 доларів США х 4% = 200,00 доларів США щомісячно.

Період нарахування зазначених процентів 42 місяці ( з 14.07.2017 року по 18.01.2021 року). Загальна сума процентів за Договором-2 дорівнює 8400 доларів США ( 42 х 200), що за офіційним курсом НБУ станом на 18.01.2021 року складає 235640,16 грн. грн.

Однак суд не погоджується з періодом розрахунку заборгованості за відсотками, що визначений позивачем поза межами строку дії Договорів, виходячи з наступного.

Статтею 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Облікова ставка встановлюється Національним банком України виключно для національної валюти. Національний банк України не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав. Тому право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України на підставі частини першої статті 1048 ЦК України може бути реалізовано, якщо позика надана у гривні.

Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у договорі такої складової грошового зобов`язання, як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.

Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України в національну валюту України - гривню буде суперечити частинам 1,3 статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника.

Такі висновки щодо застосування статті 1048 ЦК України Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

З огляду на зазначене, те, що позика надавалася в іноземній валюті, а також враховуючи положення частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1054 ЦК України , суд приходить до висновку, що позивач має право на одержання від відповідача процентів від суми позики лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто з 13.07.2017 року по 13.07.2018 року включно ( 12 місяців).

Таким чином сума процентів за користування грошовими коштами, що підлягає стягненню з відповідача за Договором-1 складає: 10000х4/100 х 12 = 4800 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.01.2021 року складає 134 651,52 грн. Сума процентів за користування грошовими коштами, що підлягає стягненню з відповідача за Договором-2 складає: 5000х4/100 х 12 = 2400 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.01.2021 року становить 67325,76 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача збитків за порушення умов Договорів, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 10 Договорів розмір збитків позивача у разі порушення умов Договору відповідачем становить 10 % від суми позики.

Відповідно до частини 1,2 статті 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Тобто для стягнення збитків позивачу необхідно довести їх наявність від порушення умов договору.

Разом з цим, в порушення принципу диспозитивної, передбаченого статтею 13 ЦПК України, позивачем в обґрунтування своїх вимог не надано доказу наявності збитків, завданих відповідачем в результаті порушенням умов Договорів, що є підставою для відмови у задоволені позовних вимог в цій частині вимог.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача неустойки за порушення умов Договорів, суд зазначає наступне.

Згідно із п.13 Договорів, у разі порушення відповідачем будь-якого зобов`язання за договором, він зобов`язується сплатити на користь позивача штраф у розмірі 20 % від суми позики.

Згідно зі статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 1 статті 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

За розрахунком позивача сума штрафу за Договором-1складає: 10000 доларів США х 20 % = 2000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.01.2021 року становить 2000 х 2805,24/100 = 56 104,80 грн.

Сума штрафу за Договором-2 складає: 5000 доларів США х 20 % = 1000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.01.2021 року становить 1000 х 2805,24/100 = 28 052,40 грн.

Суд погоджується з вищезазначеним розрахунком суми штрафів та вважає позовні вимоги в цій частині законними та обґрунтованими.

Стосовно позовних вимов щодо стягнення з відповідача індексу інфляції відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15, з якою погодився і Верховний Суд у постановах від 04 червня 2020 року у справі № 369/5393/15 (провадження № 61-21713св18), від 05 червня 2019 року у справі № 367/5899/15-ц (провадження № 61-13768св18).

З огляду на зазначене, а також те, що відповідач отримав позику в іноземній валюті, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин частини 2 статті 625 ЦК України, в частині стягнення інфляційних втрат.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2 статті 77 ЦПК України.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як вбачається з положень частини 1статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, стягнути з відповідача на користь позивачу заборгованість за Договорами в розмірі 706 920 грн.48 коп.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжних доручень при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 11350 гривень ( а.с. 1).

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (53.84%)- 6 110,84 грн.

На підставі викладеного, керуючись статями 15, 16, 192, 526, 625-627, 1046, 1049, 1050 ЦК України, статтями 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , заборгованість за Договорами позики б/н від 13.07. 2018 у розмірі 706 920 (сімсот шість тисяч дев`ятсот двадцять) грн. 48 коп., з яких: 420 786 (чотириста двадцять сімсот вісімдесят шість) 00 коп. - сума основного боргу;201 977 (двісті одна тисяча дев`ятсот сімдесят сім) грн. 28 коп. проценти за користування грошовими коштами; 84 157 (вісімдесят чотири сто п`ятдесят сім) грн. 20 коп. неустойка за порушення зобов`язань за договором.

В іншій частині позовних вимог- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 110 (шість тисяч сто десять) грн. 84 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України (в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично знаходиться в Державній установі "Одеський слідчий ізолятор" 65017,м. Одеса, Люстдорфська Дорога, буд. 11)

Суддя С.М. Лисиченко