КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2021 року

м. Київ

справа №759/18905/20

провадження № 22-ц/824/13120/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Шкоріної О.І.

учасники справи:

позивач - Київський міський центр зайнятості

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 червня 2021 року у складі судді Сенько М.Ф.

у справі за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року Київський міський центр зайнятості в особі директора Білич В.О. звернувся до суду з позовом про стягнення коштів у розмірі 40 939,76 грн, як суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_1 своєчасно не подав до центру зайнятості відомості про його трудові відносини з ДП «Сервіс», що потягло за собою необґрунтовану виплату матеріального забезпечення по безробіттю.

Стверджував, що відповідач був ознайомлений з правами і обов`язками безробітного та несе відповідальність за достовірність поданих даних та відомостей, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного і призначення матеріального забезпечення на випадок безробіття.

Зазначав, що наказом від 01 квітня 2020 року №НТ 200401 відповідно до ст. 43 Закону 5067-VI, відповідачу з 19 березня 2020 року надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю.

Зауважував, що при опрацюванні Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування виявлено, що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу у ДП «Сервіс» з 11 лютого 2019 року та звільнений з 28 березня 2020 року.

Звертав увагу суду на те, що згідно довідки-розрахунку від 21 серпня 2020 року №с157 розмір нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття становить 40 939,76 грн.

На підставі викладеного просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 червня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київського міського центру зайнятості 40 939,76 грн, як необґрунтовано виплачену допомогу по безробіттю, та 2 102 грн судового збору, а всього 43 041,76 грн.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 06 серпня 2021 року відповідач ОСОБА_1 звернувся безпосередньо до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу суду на те, що відповідач не вчиняв жодних умисних дій щодо невиконання чи зловживання своїми обов`язками, а тому відсутні підстави для стягнення з нього сум отриманої допомоги.

Вказує, що з трудової книжки вбачається, що він був звільнений саме 18 березня 2020 року, запис про це був здійснений керівником підприємства саме 18 березня 2020 року.

Також саме в цей день відповідач отримав трудову книжку та виплату належних йому коштів

Зазначав, що йому не видали копію наказу про звільнення, оскільки в силу ч. 2 ст. 47 КЗпП України це не обов`язково.

Вказував про те, що він розписався про ознайомлення з наказом про звільнення, проте не вчитувався в його текст та не звернув уваги на помилки, які там зазначені.

Зауважував, що саме роботодавець відповідача ввів позивача та відповідача в оману, а не відповідач.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Згідно частини тринадцятої cтатті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звільнено з роботи з 28 березня 2020 року по закінченню відпустки, а отже відповідач міг набути статус безробітного тільки після 28 березня 2020 року.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що ОСОБА_1 19 березня 2020 року звернувся до Святошинської районної філії Київського міського центру зайнятості із заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю та надання статусу безробітного.

Наказом Святошинської районної філії Київського міського центру зайнятості №НТ200401 від 01 квітня 2020 року відповідачу призначено допомогу по безробіттю з 19 березня 2020 року, тобто з дня звернення за допомогою, що узгоджується з п. 20 абз. 6 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою КМУ від 19 вересня 2018 року №792, в редакції, чинній на час видання наказу.

Відповідно до акту розслідування №1592, складеного 10 серпня 2020 року інспекторами відділу розслідувань страхових випадків Київського міського центру зайнятості, ОСОБА_1 під час перебування на обліку та в період одержання допомоги по безробіттю, перебував у трудових відносинах з ДП «Сервіс».

Як убачається з довідки-розрахунку № 157 від 21 серпня 2020 року, підписаної заступником головного бухгалтера Київського міського центру зайнятості, сума надлишково виплачених коштів ОСОБА_1 за період з 19 березня 2020 року по 12 серпня 2020 року складає 40 939,76 грн. (а.с. 17).

27 серпня 2020 року позивач надіслав на адресу відповідача повідомлення №275-5-3923/20 про повернення незаконно отриманих коштів, проте дана вимога залишилась без відповідного реагування.

Положеннями статті 1 Закону України «Про зайнятість населення», безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи; зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно; зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи.

Статтею 2 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг).

За змістом пункту 37 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198 (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного.

Згідно з частиною другою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Положенням наведеної вище статті Закону передбачено обов`язок застрахованих осіб, які зареєстровані в установленому порядку як безробітні, своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Виходячи із наведених законодавчих приписів, добросовісність безробітного полягає у своєчасному повідомленні Державної служби зайнятості України, в особі відповідного районного центру, про втрату ним права на отримання допомоги по безробіттю.

З наказу директора ДП «Сервіс» від 08 лютого 2019 року №05-п вбачається, що ОСОБА_1 прийнято на роботу 11 лютого 2019 року.

Згідно наказу в.о. директора Войченко В.І. від 18 березня 2020 року №13-п, ОСОБА_1 звільнено з роботи з 28 березня 2020 року, по закінченню відпустки (а.с. 12).

Зі змісту наказу про звільнення вбачається, що ОСОБА_1 ознайомився з ним особисто під підпис.

З огляду на вказане, ОСОБА_1 міг набути статус безробітного тільки після 28 березня 2020 року, про що йому було достеменно відомо, зважаючи на його власноручний підпис у наказі про звільнення.

Таким чином, на підставі викладеного, колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, що відповідачем ОСОБА_1 при зверненні із заявами про надання статусу безробітного та про призначення виплати допомоги по безробіттю подано недостовірні дані та документи, на підставі яких було прийнято рішення про надання йому статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття.

Отже, доводи апелянта про те, що роботодавець відповідача ввів в оману сторони щодо дати звільнення його з роботи, є необґрунтованими та не заслуговують на увагу суду, оскільки роботодавець ознайомив відповідача з наказом про звільнення під підпис.

Описка, що допущена в трудовій книжці відповідача у даті його звільнення з роботи, не вказує на те, що відповідач не був обізнаний про дату припинення трудових відносин, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки позивачем доведено факт порушення закону відповідачем.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду щодо встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх спростував.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Обставин, які б свідчили про наявність підстав для сумніву у правильності висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.І. Шкоріна