Провадження № 2/127/3567/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2021 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Романюк Л.Ф.,

при секретарі: Курутіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Першої вінницької державної нотаріальної контори (21036 м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе,7) про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Першої вінницької державної нотаріальної контори про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном. Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 на підставі Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці, від 11.11.2002 (справа №2- 3272/02), стала власником Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 .

Комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 26.03.2012 було проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на Ѕ частину будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Вінницького міського суду від 13.08.2007 (справа №3563/07) було затверджено мирову угоду між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідно до якої право власності на іншу 1/2 частини будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , перейшло до ОСОБА_3 .

Комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 25.04.2012 було проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 1/2 частину будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

В липні 2021 року ОСОБА_3 ( батько ОСОБА_1 ), виявив бажання щодо вчинення ним дій по розпорядженню належного йому майна на користь своїх спадкоємців. Однак вказані дії він вчинити не зміг, оскільки стало відомо, що на будинок за адресою АДРЕСА_1 була накладено заборона на його відчуження.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - заборона на відчуження будинку за адресою: АДРЕСА_1 , була зареєстрована 18.07.2007 року за № 5320908 Першою вінницькою державною нотаріальною конторою на підставі листа б/н приватного нотаріуса Дунаєвської С.М., архівний номер заборони 11102VINNITSA1, архівна дата: 20.05.1998, дата виникнення 23.10.1996 року № реєстра 10-211, внутр. 4А01043526EF23307F26.

Вказана заборона порушує право власності ОСОБА_1 як власника 1/2 частки будинковолодіння.

Просила суд, звільнити з - під заборони на відчуження Ѕ частини будинку з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження від 18.07.2007 року за №5320908, зареєстрований Першою вінницькою державною нотаріальною конторою.

В судове засідання представник позивачки ОСОБА_5 не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача Першої вінницької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, при вирішення справи покладались на розсуд суду.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність сторін, на підставі наявних в справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 на підставі Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці, від 11.11.2002 (справа №2- 3272/02), стала власником Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 (а.с.8).

Комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 26.03.2012 було проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на Ѕ частину будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 (а.с.9).

Ухвалою Вінницького міського суду від 13.08.2007 (справа №3563/07) було затверджено мирову угоду між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідно до якої право власності на іншу 1/2 частини будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , перейшло до ОСОБА_3 (а.с.10-11).

Комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 25.04.2012 було проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 1/2 частину будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 (а.с.12).

В липні 2021 року ОСОБА_3 ( батько ОСОБА_1 ), виявив бажання щодо вчинення ним дій по розпорядженню належного йому майна на користь своїх спадкоємців. Однак вказані дії він вчинити не зміг, оскільки стало відомо, що на будинок за адресою АДРЕСА_1 була накладено заборона на його відчуження.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - заборона на відчуження будинку за адресою: АДРЕСА_1 , була зареєстрована 18.07.2007 року за № 5320908 Першою вінницькою державною нотаріальною конторою на підставі листа б/н приватного нотаріуса Дунаєвської С.М., архівний номер заборони 11102VINNITSA1, архівна дата: 20.05.1998, дата виникнення 23.10.1996 року № реєстра 10-211, внутр. 4А01043526EF23307F26 (а.с.20).

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці, від 26.01.2004, було встановлено, що 17.10.1996 між колишнім чоловіком Позивачки - ОСОБА_4 та ВАТ «Вінницький завод тракторних агрегатів» було укладено договір застави на будівлю АДРЕСА_1 . На підставі даного договору приватним нотаріусом Дунаєвською С.М. було накладено заборону на відчуження даного об`єкту нерухомості шляхом надсилання листа до Першої вінницької державної нотаріальної контори (21-22)

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці, від 11.11.2002 ( справа №2-3272/02), було визнано право власності ОСОБА_1 на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , а 15.03.2003 Ленінським районним судом було задоволено позов ОСОБА_1 про виключення належної їй 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 з акту опису та арешту майна від 13.12.2001.

Таким чином судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_1 не має ніякого відношення до укладання договору застави на будівлю АДРЕСА_1 , який був укладений ОСОБА_4 та ВАТ «Вінницький завод тракторних агрегатів» (а.с.8).

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Ст. 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Ч.1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 року здійснено тлумачення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, де сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" АБО "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.

Також, аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі № 44277/98 "Стреч проти Сполученого Королівства" від 24.04.2003 року.

Таким чином, накладення арешту порушує права позивачки, як власника Ѕ будинку.

Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зняття арешту з майна знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 178, 191, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Першої вінницької державної нотаріальної контори (21036 м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе,7) про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном задовольнити.

Звільнити з - під заборони на відчуження Ѕ частини будинку з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження від 18.07.2007 року за №5320908, зареєстрований Першою вінницькою державною нотаріальною конторою.

Рішення суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 19.11.2021 року.

Суддя: