Справа № 353/977/21
Провадження № 2/353/371/21
У Х В А Л А

19 листопада 2021 рокум.Тлумач

Суддя Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Луковкіна У.Ю., ознайомившись з матеріалами за позовом ОСОБА_1 до Тлумацького відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа: Тлумацька державна нотаріальна контора Івано-Франківської області, про зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Тлумацького відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа: Тлумацька державна нотаріальна контора Івано-Франківської області, про зняття арешту з майна, а з саме квартири АДРЕСА_1 , яка належела ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Проте, в порушення вищевказаної норми позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, зокрема, у позовній заяві відсутній чіткий зміст позовних вимог, спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, а також виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Зміст викладених позовних вимог носить суперечливий характер, з якого на даний час неможливо визначитися з дійсним предметом правовідносин, які виникли, встановити, які саме права позивачки порушені та якими саме особами, що в свою чергу не дозволяє суду вирішити питання про можливість або неможливість відкриття провадження по справі.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що на примусовому виконанні у Тлумацькому відділі ДВС Івано-Франківської області перебувало виконавче провадження, в межах якого на підставі повідомлення ВДВС від 16.01.2002 року було накладено арешт на спірне нерухоме майно, власником якого був зазначений ОСОБА_2 . На день подання позову інформація про перебуванні на виконанні у Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) виконавчого провадження щодо ОСОБА_2 відсутня, будь-які документи з цього приводу відсутні та знищенні, у зв`язку із закінченням строку зберігання виконавчих проваджень. Позивачка зазначає, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , однак жодних посилань на докази, що свідчать про цей факт у позовній заяві немає. В своєму позові позивачка просить зняти арешт з квартири, накладений за повідомленням ВДВС від 16.01.2002 року та зареєстрований державним нотаріусом.

У пункті 5 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03.06.2016р. «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» судам роз`яснено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. У зв`язку із цим боржник не може пред`являти позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Підстави для зняття арешту виконавцем викладені в ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, якщо позивач оспорює дії державного виконавця, якими порушені його права і неправомірно не був знятий арешт з його майна державним виконавцем в порядку ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», то тоді позивачу слід подати адміністративний позов на дії державного виконавця і визначитися з тим, які дії або рішення він просить визнати неправомірними і якими шляхами слід відновити порушені права.

У разі, якщо позивач подає позов про звільнення майна з-під арешту, то тоді слід мати на увазі, що відповідачем по справі є стягувач за виконавчим документом, за яким накладений арешт та боржник за цим виконавчим документом, а ВДВС залучається в якості третьої особи.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Тому, згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову щодо порушення прав позивача відповідачем, є обов`язковими для особи, яка пред`являє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В позовній заяві позивачка стверджує, що вона є спадкоємицею після смерті спадкодавця ОСОБА_2 . Проте, в порушення вищезазначеного, нею до матеріалів справи не додано належних доказів того, що вона зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, та не надано підтвердження того, що в результаті такого звернення нею було отримано свідоцтво про право на спадщину або відмову нотаріуса в оформленні права на спадщину, тощо.

Також позивачкою не надано жодної актуальної інформації на підтвердження належності майна ОСОБА_2 , а отже, неможливо встановити наявність або відсутність права звернення позивачки з позовом до суду як спадкоємиці, перехід права власності на це майно від спадкодавця ОСОБА_2 до спадкоємців, а також визначити коло спадкоємців та встановити можливих відповідачів та третіх осіб у справі.

Крім того, позивачкою не викладені в позовній заяві обставини та незазначені докази щодо залучення в якості відповідачів стягувача, їх правонаступників або інших осіб, в інтересах яких накладено арешт на майно, оскільки зняття арешту без відома особи, в інтересах якої застосовано арешт, може порушити майнові права такої особи.

Вищевказані обставини щодо нечіткості позовних вимог позбавляють суд можливості визначити вид судочинства, за яким підлягає розгляд даної справи, а також наявність або відсутність у позивачки права щодо звернення з зазначеним позовом до суду, наявність або відсутність порушених прав позивачки, а також визначити, чи є обраний позивачкою спосіб захисту належним та ефективним.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача.

Проте, у позовній заяві не вказано на якій стороні вступає третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а саме на стороні позивача чи відповідача.

Враховуючи вищенаведене суд позбавлений можливості постановити будь-яке рішення по справі за наявними матеріалами.

Згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевказане, ознайомившись з матеріалами справи, вважаю, що позовну заяву слід залишити без руху з наданням позивачці строку необхідного для усунення вищенаведених недоліків.

Керуючись ст. ст. 175, 185, 260-261 ЦПК України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Тлумацького відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа: Тлумацька державна нотаріальна контора Івано-Франківської області, про зняття арешту з майна - залишити без руху.

Надати позивачці, з часу вручення копії ухвали, десятиденний строк, для усунення недоліків.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

СуддяУ. Ю. ЛУКОВКІНА