Справа № 463/6692/21 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/2678/21 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар - Юзефович Ю.І.,

з участю представника заінтересованої особи Семена І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 22 червня 2021 року, постановлену в складі головуючого - судді Стрепка Н.Л., у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України", Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання дій та бездіяльності неправомірними, визнання постанови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

в червні 2021 року скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою відповідно до якої просив:

- визнати неправомірною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в частині не повідомлення боржника - ОСОБА_1 , про повернення виконавчого документа стягувачу (виконавче провадження № 50223134);

- визнати протиправною постанову державного виконавця ВПВР УЗГІВР у Львівській області Західного МУ МЮ (м. Львів) від 28 квітня 2021 року у виконавчому провадження № 50223134 про повернення стягувачу виконавчого документа (виконавчий лист № 2/463/472/14, виданий 28 липня 2014 року Личаківським районним судом м. Львова);

- визнати неправомірними дії державного виконавця ВПВР УЗПВР у Львівській області Західного МУ МЮ (м. Львів) від 28 квітня 2021 року у виконавчому провадження № 50223134 в частині передчасного винесення рішення про стягнення з боржника - ОСОБА_1 виконавчого збору;

- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) привести виконавчі дії у виконавчому провадженні № 50223134 у відповідності до вимог діючого законодавства України.

Скаргу мотивував тим, що вважає дії державного виконавця щодо завершення виконавчого провадження № 50223134 - неправомірними, а прийняту постанову від 28 квітня 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу - протиправною, оскільки, вони не відповідають вимогам пункту 21 розділу III Інструкції, яка встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-УІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону. Оскаржувана постанова зазначеним вимогам не відповідає, що свідчить про її протиправність. Крім того, зазначав, що не отримував копію оскаржуваної постанови, а про існування такої довідався з матеріалів виконавчого провадження, розміщеного а АСВП.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 22 червня 2021 року в задоволені скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання дій та бездіяльності неправомірними, визнання постанови протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу мотивує тим, що в поданій скарзі до суду першої інстанції звернув увагу на те, що дії державного виконавця щодо завершення виконавчого провадження ВП № 50223134 - є неправомірними, а прийнята ним постанова від 28.04.2021 року у виконавчому провадженні ВП № 50223134 про повернення виконавчого документа стягувачу - протиправною, оскільки, вони не відповідають вимогам пункту 21 розділу III Інструкції, яка встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувану виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-УІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувану, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону. Однак, матеріали виконавчого провадження ВП № 50223134 не містять постанови державного виконавця з посиланням на результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору, передбачені пунктом 21 розділу III Інструкції та частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», що свідчить про протиправність постанови державного виконавця ВПВР УЗПВР у Львівській області Західного МУ МЮ (м. Львів) у виконавчому провадженні ВП № 55203134 про повернення виконавчого документа стягувачу.

А відтак, рішення державного виконавця ВПВР УЗПВР у Львівській області Західного МУ МЮ (м. Львів) Семен Ігоря Романовича від 28.04.2021 року у виконавчому провадженні ВП № 50223134 про стягнення з боржника виконавчого збору винесено передчасно.

Просить ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 22 червня 2021 року скасувати, та прийняти нове рішення про задоволення такої.

В жовтні 2021 року від представника Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) - Семена І.Р. надійшов відзив на апеляційну скаргу. В обґрунтування такого зазначає, що дії державного виконавця були вжиті в межах та спосіб визначений законом, натомість вимоги скаржника є неправомірними, а тому такими, що не підлягають до задоволення. Просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю - доповідача, поясненняпредставника заінтересованої особи Семена І.Р., перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до статей 55, 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до положень статей 447 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Згідно із частиною другою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Встановлено, що у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебувало виконавче провадження № 50223134 з виконання виконавчого листа № 2/463/472/14 виданого 28 липня 2014 року Личаківським районним судом м. Львова про стягнення коштів, а також витрат по сплаті судового збору.

28 квітня 2021 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Семеном І.Р. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту один частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з надходженням заяви стягувача № 0000608/21-51 від 13 квітня 2021 року про повернення виконавчого документа без виконання.

Копія вказаної постанови скеровувалась боржнику на адресу вказану у виконавчому листі супровідним від 28 квітня 2021 року № 11594, про що свідчить надана копія супровідного листа та конверта про надіслання з відміткою відділення поштового зв`язку з зазначенням причин невручення поштового відправлення.

11 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії/бездіяльність державного виконавця ВПВР УЗПВР у Львівській області Західного МУ МЮ (м. Львів) Семена І.Р., визнання протиправною постанови та зобов`язання вчинити певні дії, в якій зокрема покликається на те, що з інформацією про винесення державним виконавцем оскаржуваних постанов від 28 квітня 2021 року у ВП № 50223134 він дізнався 08 червня 2021 року з матеріалів виконавчого провадження, розміщеного в АСВП, в підтвердження цього до матеріалів справи не долучив жодного доказу, з клопотанням про поновлення строку для подання скарги до суду не звертався.

За змістом статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 районний суд вважав, що державний виконавець вчинив всі необхідні процесуальні дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Проте, визнаючи відсутність підстав для визнання дій державного виконавця протиправними, не звернув уваги на те, чи заявником подана скарга в межах строку визначеного статтею 449 ЦПК України, внаслідок чого не вирішив питання щодо поновлення встановленого законом строку для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця є не строком позовної давності, а процесуальним строком. Тому, навіть у випадку безпідставності скарги, вона могла бути розглянута по суті лише після вирішення питання щодо поновлення цього строку, оскільки відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 жовтня 2021 року в справі № 461/1150/19(провадження №61-11015св21).

Зазначене дає змогу зробити висновок, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, та дійшов передчасного висновку розглянувши скаргу по суті заявлених вимог.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 УПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина перша та друга статті 376 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу слід скасувати, скаргу ОСОБА_1 про визнання дій та бездіяльності державного виконавця неправомірними, визнання постанови протиправною та зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 22 червня 2021 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 про визнання дій та бездіяльності державного виконавця неправомірними, визнання постанови протиправною та зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2021 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич