ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 року м. Чернівці

справа № 725/2609/20

провадження №22-ц/822/968/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.

секретар Скрипка С.В.

за участю: представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , в інтересах якої діє ОСОБА_7 , на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 03 серпня 2021 року та додаткове рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 12 серпня 2021 року, ухвалені під головуванням судді Галичанського О.І.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовна заява обґрунтована тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить їй на підставі заповіту від 04 серпня 1981 року.

Вказувала, що у належний їй будинок без її дозволу, самовільно, вселилися відповідачі та незаконно ним користуються, у зв`язку з чим вона позбавлена можливості розпоряджатися, користуватися та володіти своїм майном. Факт проживання відповідачів в будинку підтверджується довідкою з ТОВ «ТД Укрвторресурс».

Зазначала, що вона неодноразово зверталася до відповідачів з проханням, щоб звільнили та повернули її спадкове майно, проте переговори залишаються безрезультатними, відповідачі й досі продовжують користуватися та проживати в спірному будинку.

Вважає, що відповідачі зобов`язані повернути їй майно, яке утримується незаконно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 .

Посилаючись на вказані обставини, просила суд витребувати від відповідачів на її користь житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , шляхом повернення позивачу в користування даний житловий будинок.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 03 серпня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачка не надала доказів неправомірної реєстрації відповідачів у спірному будинку, тому оскільки донька позивачки разом із своїми малолітніми дітьми зареєстрована у вказаному будинку, тому і має право ним користуватися.

При цьому позивачкою не доведено порушення відповідачами правил співжиття, оскільки доказів проживання сторін разом, або того, що саме внаслідок протиправних дій відповідачів позивачка не проживає у спірному будинку, суду не надано.

Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції

Додатковим рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 12 серпня 2021 року частково задоволено клопотання ОСОБА_4 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 гривень.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

ОСОБА_5 , в інтересах якої діє ОСОБА_7 , на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 03 серпня 2021 року та додаткове рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 12 серпня 2021 року подала апеляційну скаргу. Просить скасувати рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 03 серпня 2021 року та додаткове рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 12 серпня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що позивачка надала суду всі підтверджуючі докази щодо факту незаконного заволодіння належним їй майном, проте ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вказані докази належним чином не дослідив, що призвело до ухвалення неправильного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_5 є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Витягу №7741391 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.5).

Згідно довідки ТОВ «ТД Укрвторресурс» №208 від 21 січня 2020 року в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 - дочка, ОСОБА_8 - внука, ОСОБА_2 - внук. (а.с.6).

Відповідач ОСОБА_6 за зазначеною адресою не зареєстрований, однак позивач посилається на те, що останній проживає в її будинку.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_5 є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Витягу №7741391 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.5).

Обґрунтовуючи позовну заяву про витребування майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 посилалася на те, що у належний їй будинок без її дозволу, самовільно, вселилися відповідачі та незаконно ним користуються, у зв`язку з чим вона позбавлена можливості розпоряджатися, користуватися та володіти своїм майном.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.

Необхідно, щоби на момент виконання рішення суду про витребування майна у відповідному державному реєстрі володільцем цього майна був (залишався) відповідач.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод.

Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Виконання рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння полягатиме у внесенні державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису про державну реєстрацію права власності на певне майно за особою, на користь якої ухвалено таке рішення.

Внесення такого запису можливе і у процедурі примусового виконання рішення суду (див. постанови КЦС, 30.05.2018, справа № 2-№ 690/11, 14.01.2020, 13.06.2018, справа № 650/1620/16-ц).

Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

Цивільне законодавство розрізняє право володіння як складову повноважень власника (частина перша статті 317 ЦК України), як різновид речових прав на чуже майно (пункт 1 частини першої статті 395 ЦК України) та як право, що виникає на договірних засадах, тобто договірне володіння.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).

Враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тобто, особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього повноваження власника, зокрема набуває і право володіння.

Таким чином, власник нерухомого майна перестає бути володільцем цього майна лише в разі припинення державної реєстрації його права власності та перереєстрації цього права за іншою особою.

Більше того, власник нерухомого майна не втрачає права володіння ним навіть тоді, коли таке майно протиправно або на підставі відповідного титулу використовує інша особа.

Якщо право власності на нерухоме майно залишається зареєстрованим за дійсним власником, однак таке майно незаконно використовує інша особа, то потрібно звертатися до суду не з віндикаційним, а з негаторним позовом, оскільки в такому разі усунення перешкод у користуванні власником своїм майном і буде ефективним способом захисту порушеного права, а рішення про витребування майна з чужого незаконного володіння не матиме жодного ефекту.

Враховуючи те, що на момент звернення з позовом до суду, право власності на нерухоме майно залишається зареєстрованим за ОСОБА_5 , однак таке майно на її думку незаконно використовують інші особи, то позивачці потрібно звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні своїм майном, який і буде ефективним способом захисту порушеного права.

Отже, позов ОСОБА_5 про витребування майна задоволенню не підлягає, оскільки позивачка обрала неефективний спосіб захисту, тому суду першої інстанції у задоволенні позову потрібно було відмовити саме з цієї підстави.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 12 серпня 2021 року

У пункті 3 частині першій статті 270 ЦПК України зазначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Такий висновок викладений у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року, справа №755/9215/15-ц провадження № 14-382цс19.

Як убачається з матеріалів справи, представником відповідачів Чернілевської К.Л., Сидорука А.О., ОСОБА_3 у даній справі був адвокат Марусяк В.С., який діє на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 23 липня 2020 року.

04 серпня 2020 року адвокат Марусяк В.Т., який діє в інтересах відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву та попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу.

Водночас ні позивачка, ні її представник не подавали до суду першої інстанції заперечень щодо стягнення витрат на правову допомогу чи їх не співмірності.

09 серпня 2021 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до акта прийому-передачі наданих послуг, адвокатом Марусяком В.С. надано таку правничу допомогу:

Ознайомлення з матеріалами справи в суді першої інстанції, здійснення правового аналізу документів, вартістю 1000 грн;

Підготовка та подання відзиву, вартістю 4000 грн;

Участь у судових засіданнях у суді першої інстанції (11 засідань), вартістю 11 000 грн;

Гонорар успіху у суді першої інстанції, вартістю 4000 грн.

З квитанції №06/08/21 від 06 серпня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_4 за вказані послуги 20 000 грн.

Копію заяви про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_4 було направлено позивачці, однак заперечень на заяву про ухвалення додаткового рішення позивачка також не подала.

За відсутності заперечень з боку сторони позивача щодо розміру витрат понесених відповідачами на оплату професійної правничої допомоги, такі дії виключили ініціативу суду з цього приводу.

При цьому оскаржуючи додаткове рішення у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_5 , в інтересах якої діє ОСОБА_7 , не навела в апеляційній скарзі жодних доводів, а саме по собі посилання на незаконність рішення суду першої інстанції, не може бути підставою для його скасування.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто на користь відповідачів фактично надані та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції на суму 12 000 грн.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 03 серпня 2021 року ухвалено частково без додержання норм матеріального права, що є підставою для зміни рішення та викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови. Додаткове рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 12 серпня 2021 року слід залишити без змін

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , в інтересах якої діє ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 03 серпня 2021 року змінити з підстав, викладених в мотивувальній частині цієї постанови.

Додаткове рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 12 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 22 листопада 2021 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: А.І. Владичан

І.Б. Перепелюк