Справа № 341/1735/19
Провадження № 22-ц/4808/1459/21
Головуючий у 1 інстанції Гаполяк Т.В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

секретарів Мельник О.В., Максимів Ю.В.,

з участю представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і його представника, представника СТзОВ «МІГС»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Галицької міської ради, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «МІГС», ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Галицької міської ради, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «МІГС» про визнання недійсним зборів співвласників майнових паїв за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду від 03 серпня 2021 року під головуванням судді Гаполяка Т.В. у м. Галич,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Щадей Н.В., звернувся з позовом до Комарівської сільської ради, Сільськогосподарського ТОВ «МІГС», ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно.

Позов обґрунтований тим, що на підставі протоколу зборів пайовиків ТОВ «МІГС» від 15.04.2014 позивачу виділено із пайового фонду господарства нежитлове приміщення реммайстерні площею 684,8 кв.м, загальною площею 857,32 кв.м. Ним сплачено суму внеску за виділене приміщення та кошти було розподілено між пайовиками товариства.

В подальшому за клопотанням позивача нежитловому приміщенню рішенням Комарівської сільської ради присвоєно поштову адресу, чим фактично органом місцевого самоврядування визнано право власності позивача.

Позивач несе витрати щодо оплати послуг електропостачання об`єкта нерухомого майна на підставі відповідного укладеного договору та сплати податків, а відповідач ОСОБА_2 не здійснює утримання цього майна, не має жодних правових підстав на власність чи користування таким майном, договір від 16.04.2006 є неукладеним.

Посилаючись на те, що позивач у встановленому законом оплатному порядку набув право власності на майно, однак відсутності документи, що є підставою для здійснення державної реєстрації речового права, та те, що таке право власності не визнається відповідачем ОСОБА_2 , позивач просив визнати за ним право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення реммайстерні загальною площею 857,3 кв.м., оціночною вартістю 186 000 грн, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 18.06.2020 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , Комарівської сільської ради, Сільськогосподарського ТОВ «МІГС» про визнання недійсним зборів співвласників майнових паїв.

В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що він користується спірним приміщенням з 2006 року на підставі договору оренди, укладеного між ним та Сільськогосподарським ТОВ «МІГС», ним виконуються всі умови договору оренди, утримується приміщення та з моменту укладення договору проводяться поточні ремонти.

Відчуженням спірного приміщення без його повідомлення, відшкодування матеріальних витрат на утримання майна, порушуються його майнові права як особи, яка належним чином та на законних підставах використовує за належністю предмет оренди.

Використана процедура набуття ОСОБА_1 спірного приміщення суперечить положенням законодавства, що регулюють розподіл та використання майна реорганізованих сільськогосподарських підприємств, оскільки останній не був членом товариства, не звертався про виділення майнового паю в натурі та таких рішень уповноваженими органами не приймалося, в обмін на майнові паї сертифікати власниками не передані, а протокол про проведення зборів пайовиків від 15.04.2014 не відповідає дійсності.

Просив визнати недійсним рішення зборів співвласників майнових паїв, яке оформлено протоколом № 1 від 15 квітня 2014 року про виділення із пайового фонду господарства нежитлового приміщення рем майстерні, площею під будинком 686,8 кв.м, загальною площею 857,3 кв.м., оціночною вартістю 186 000 грн, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Галицького районного суду від 18 червня 2020 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Сільськогосподарського ТОВ «МІГС», Комарівської сільської ради про визнання недійсним зборів співвласників майнових паїв від 15.04.2014 щодо виділення із пайового фонду господарства нежитлового приміщення реммайстерні прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до Комарівської сільської ради, Сільськогосподарського ТОВ «МІГС», ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно.

Ухвалою Галицького районного суду від 08 жовтня 2020 року провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «МІГС», Комарівської сільської ради про визнання недійсним рішення зборів співвласників майнових паїв від 15.04.2014 щодо виділення із пайового фонду господарства нежитлового приміщення реммайстерні закрито, роз`яснено стороні право на звернення з позовом до господарського суду.

Ухвалою Галицького районного суду від 22 березня 2021 року до участі у справі залучено правонаступника Комарівської сільської ради - Галицьку міську раду.

Рішенням Галицького районного суду від 03 серпня 2021 року відмовлено в позові ОСОБА_1 до Галицької міської ради, Сільськогосподарського ТОВ «МІГС», ОСОБА_2 з вимогами визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення реммайстерні загальною площею 857,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Галицької міської ради, Сільськогосподарського ТОВ «МІГС» про визнання недійсним зборів співвласників майнових паїв задоволено.

Визнано недійсним рішення зборів співвласників майнових паїв, яке оформлено протоколом № 1 від 15 квітня 2014 року про виділення із пайового фонду Сільськогосподарського ТОВ «МІГС» ОСОБА_1 нежитлового приміщення реммайстерні загальною площею 857,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, на який посилається суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, втратив чинність у 2013 році та правовідносини між сторони виникли після втрати таким чинності. При вирішенні спору суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин положень Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство».

На час розгляду справи в суді першої інстанції, йому не було відомо, що для задоволення поданої ним позовної заяви недостатньо тих доказів, які уже були надані суду. Він не знав та не міг знати про наявність відповідних документів у товариства, оскільки як учасник правовідносин та покупець, розраховував на правомірну поведінку контрагента. Після отримання оскаржуваного рішення він звернувся до товариства, яке йому надало копії відповідних документів та з яких убачається наявність у товариства дискреційних повноважень вирішувати майнові питання на підставі рішення зборів співвласників. Обставина щодо правомочності товариства на розпорядження майном реммайстерні не оспорювалася сторонами, а отже не підлягала доказуванню. Таке право товариство використало не лише при наданні дозволу на відчуження спірного майна, але й при укладенні договору оренди з ОСОБА_2

ОСОБА_2 жодним чином не доводить свого інтересу у цій справі, оскільки він не є учасником (пайовиком) товариства. Договір від 16.04.2006 є неукладеним, оскільки сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору та відсутні будь-які належні докази щодо здійснення дій будь-якою із сторін на виконання цього договору, а отже не створює жодних правових наслідків для сторін. Сторонами договору не дотримано умови щодо форми укладення. За умови передачі спірного майна в користування з правом викупу у договорі повинна бути прописана ціна такого договору та сам порядок викупу, а також цей договір підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Також згідно довідки Сільськогосподарського ТОВ «МІГС» від 28.01.2015 договір оренди від 16.04.2006 розірваний з 25.10.2009 у зв`язку із порушенням умов такого договору. Судом першої інстанції не взято до уваги та не надано жодної правової оцінки щодо нікчемності вищевказаного договору оренди.

Вказує, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права.

Справу розглянуто та ухвалено рішення без його участі та участі його представника, оскільки клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника було заявлено представником на стадії підготовчого засідання, лише щодо проведення одного засідання без участі позивача та його представника, а не справи в цілому.

Він і його представник не були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи судом на 03.08.2021. У зв`язку з цим вони були позбавлені можливості заявити клопотання про застосування строків позовної давності.

Вимоги зустрічної позовної заяви могли бути пред`явлені у строк до 15.04.2015. Цей строк пропущений, тому вимоги зустрічної позовної заяви не підлягали розгляду судом загальної юрисдикції, а могли розглядатися господарським судом. Зустрічна позовна заява подана з пропуском встановленого строку без клопотання про його поновлення.

Вважає, що у нього є право заявити клопотання про застосування строків позовної давності на стадії апеляційного оскарження, зокрема додає таке до апеляційної скарги.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовну заяву задовольнити повністю та відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилається на законність та обґрунтованість рішення Галицького районного суду від 03 серпня 2021 року.

Зазначає, що позивач ОСОБА_1 без жодних правових підстав та доказів стверджує, що ним придбано майнові паї, проте суду не надано свідоцтва про право на майновий пай, із відміткою про належність будь-якому на праві власності конкретного майна як індивідуально визначеного об`єкта, а саме спірного приміщення. Також ним не надано свідоцтва на майновий пай як члена колективного сільськогосподарського підприємства.

Матеріали справи не містять протоколу зборів співвласників майнових паїв, які б підтверджували, що ОСОБА_3 як уповноваженій особі надається право передачі (відчуження) спірного майна, адже таких зборів не було, а також доказів розподілу і закріплення за позивачем ОСОБА_1 частки у майні колективного сільськогосподарського підприємства, тобто факту набуття права власності на спірне майно у встановленому законом порядку, зокрема рішення зборів співвласників розпайованого майна колективного сільськогосподарського підприємства, майнового сертифікату.

Вказує, що до компетенції зборів колишніх власників колективного сільськогосподарського підприємства не віднесено розпорядження майном, оскільки таким правом наділені лише загальні збори співвласників майнових паїв, а за відсутності відповідного рішення загальних зборів немає підстав для захисту права власності позивача в порядку, встановленому ст. 392 ЦК України.

Інші учасники справи правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 та Сільськогосподарського ТОВ «МІГС» апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_2 і його представник вимоги апеляційної скарги заперечили, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Представник Галицької міської ради в засідання апеляційного суду повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод у розгляді справи в зв`язку з його неявкою не вбачає.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2 та представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ч.1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 20 березня 2000 року здійснено державну реєстрацію Сільськогосподарського ТОВ «МІГС», засновниками якого є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 . Розмір статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) становить 7 400 грн, що стверджується наявними установчими документами, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (т. 1, а.с. 132 - 141, т. 2 а.с. 19).

Галицькою РДА відповідно до розпорядження від 15.06.2000 № 219 зареєстровано доповнення до Статуту Сільськогосподарського ТОВ «МІГС», відповідно до якого товариство є правонаступником спілки селян «ЛУКВА» в частині майнових прав та обов`язків згідно розподільчого балансу (т. 2 а.с. 58).

Між Сільськогосподарським ТОВ «МІГС» та ОСОБА_2 16 лютого 2006 року укладено у простій письмовій формі Договір оренди спірного приміщення реммайстерні в с. Комарів (т. 1 а.с. 66-67).

ОСОБА_1 14.04.2014 внесено в касу Сільськогосподарського ТзОВ «МІГС» 186 000 грн за приміщення реммайстерні в с. Комарів (т. 1 а.с. 11).

Рішенням зборів пайовиків Сільськогосподарського ТзОВ «МІГС» від 15.04.2014 за участі у зборах 288 пайовиків (всього пайовиків 450 осіб), за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 виділено із пайового фонду нежитлове приміщення реммайстерні загальною площею 684,38 кв.м., оціночною вартістю 186 000 грн, і вирішено кошти отримані від реалізації майна розподілити між пайовиками (т. 1 а.с. 10). Відповідно до протоколу № 1 зборів пайовиків рішення прийнято 280 голосами, 8 осіб утрималося.

Відповідно до накладної Сільськогосподарського ТзОВ «МІГС» № 1 від 16.04.2014 із пайового фонду товариства ОСОБА_1 в рахунок майнових паїв передано приміщення реммайстерні (т. 1 а.с. 12).

Рішенням Комарівської сільської ради від 27 травня 2014 року приміщенню реммайстерні присвоєно адресу: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 13).

ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» виготовлено технічний паспорт на спірні приміщення, відповідно до якого станом на 28.05.2014 загальна площа приміщень виробничого будинку - реммайстерні по АДРЕСА_1 становить 857,3 кв. м (т. 1 а.с. 19-23).

Пайовикам Сільськогосподарського ТзОВ «МІГС» здійснено виплату коштів за майнові права за приміщення реммайстерні, що стверджується копіями відомостей на виплату коштів (т. 1 а.с. 14-18).

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ч. 1-3, 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства.

Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно ч. 2 та 3 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Така правова позиція відповідає висновкам Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у його постановах від 02 травня 2018 року у справі № 914/904/17, від 27 червня 2018 року у справі № 904/8186/17 та від 11 квітня 2019 року у справі № 910/8880/18, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи.

Звертаючись з позовом, представник ОСОБА_1 на обґрунтування позовних вимог про визнання права власності на спірне нерухоме майно вказала, що ОСОБА_1 у встановленому законом оплатному порядку набув право власності на майно, однак у нього відсутні документи, які є підставою для здійснення державної реєстрації речового права, і таке право власності не визнається відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідно до змісту ст. 7, 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

За загальним правилом право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч. 1 ст. 358 ЦК України).

Питання розподілу та використання майна реорганізованих колективних підприємств, визначення розміру майнових паїв та їх документального посвідчення врегульоване постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» (далі - постанова КМУ № 177) та наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62 «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств», який втратив чинність на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 11 квітня 2013 року № 253 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів».

Відповідно до п. 13 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою КМУ № 177 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво.

Згідно з пунктами 2.4, 2.5, 4.4 Рекомендацій щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року № 315, управління майном, що перебуває у спільній частковій власності відповідно до укладеного договору про порядок володіння та користування майном, здійснюється загальними зборами співвласників. Рішення загальних зборів співвласників приймається за згодою не менш як 2/3 співвласників, крім рішень щодо відчуження майна та виділення в натурі частки з майна, які приймаються одностайно. Договір між співвласниками про виділення в натурі частки з нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, оскільки майно колективних сільськогосподарських підприємств належить на праві спільної часткової власності його членам, а тому його співвласники здійснюють свої права за спільною згодою і жоден з співвласників самостійно або за згодою декількох власників не вправі вирішувати питання щодо спільного майна без згоди всіх співвласників, рішення щодо виділення в натурі частки з майна повинно прийматися на загальних зборах співвласників одностайно.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 08 квітня 2019 року у справі № 132/2483/16-ц (провадження № 61-4128св19), від 18 грудня 2019 року у справі № 131/475/16-ц (провадження № 61-37867св18), від 23 вересня 2020 року у справі № 585/2881/17 (провадження 61-47303св18), від 24 лютого 2021 року у справі № 2-236/07 (провадження № 61-15534св20).

Відповідно до п. 2 Методики уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих, затвердженої постановою КМУ № 177, співвласники - члени підприємства, в тому числі реорганізованого, за якими зберігається право на майнові паї у пайовому фонді підприємства, але які не отримали його в натурі чи не передали як внесок до статутного фонду правонаступника. З метою уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів підприємства правонаступник обов`язково проводить інвентаризацію активів і зобов`язань на визначену ним та комісією дату (п. 6 Методики).

Згідно п. 3 Типового положення про комісію з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки, затвердженого постановою КМУ № 177, основним завданням комісії є уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, де не завершено процес паювання майна і не здійснено належного оформлення та реалізації цих прав відповідно до законодавства.

Відповідно до пп. 10 п. 4 цього Типового положення комісія відповідно до покладених на неї завдань вносить пропозиції щодо виділення групі осіб (окремим особам), які є власниками паїв, індивідуально визначених об`єктів із складу майна реорганізованого підприємства та передачі їх у спільну власність.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники у здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не є конкретною часткою майна.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сторонами не надано та судом не здобуто доказів того, що до статутного (пайового) фонду новостворюваної юридичної особи Сільськогосподарського ТОВ «МІГС» передано майно реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства, майнові права на яке наявні у пайовиків, частиною якого є спірна реммайстерня, у спосіб об`єднання своїх майнових паїв з паями інших співвласників.

Тому співвласники, члени реорганізованої спілки селян «ЛУКВА», за якими зберігається право на майнові паї у пайовому фонді підприємства, але які не отримали його в натурі чи не передали як внесок до статутного фонду правонаступника, здійснюють свої права за спільною згодою.

Позивачем не доведено, що він набув майнових прав на спірне майно, зокрема придбав у власність майновий пай (його частину) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також набув такий в порядку спадкування, отримавши відповідне свідоцтво.

Також позивачем не надано доказів, які стверджують про прийняття одностайно співвласниками відповідного рішення про виділення йому, як власнику паїв, індивідуально визначеного об`єкта із складу майна реорганізованого підприємства та передачі йому у власність, або рішення про відчуження майна, укладенння відповідного договору та його виконання.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно, оскільки ним не доведено набуття права власності в порядку, визначеному законом, на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

З цих підстав не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та висновки суду не відповідають положенням Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство».

Доводи апелянта про те, що Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств втратив чинність у 2013 році не спростовують висновків суду першої інстанції. Співвласники - члени реорганізованого колективного підприємства здійснюють свої права за спільною згодою і жоден з співвласників самостійно або за згодою декількох власників не вправі вирішувати долю спільного майна без згоди всіх співвласників, рішення щодо виділення в натурі частки з майна повинно прийматися на загальних зборах співвласників одностайно. Відповідно до п. 3 постанови КМУ № 1773 доручено Міністерству аграрної політики України надавати офіційні роз`яснення щодо застосування цієї постанови.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що обставина щодо правомочності товариства на розпорядження майном реммайстерні не оспорювалася сторонами, а отже не підлягала доказуванню. Судове рішення не породжує права власності, крім випадків, встановлених законом, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є в тому числі наявність підтвердженого належними доказами права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою.

Разом з тим, задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Галицької міської ради, Сільськогосподарського ТОВ «МІГС» про визнання недійсним зборів співвласників майнових паїв, суд першої інстанції не звернув увагу, що ухвалою Галицького районного суду від 08 жовтня 2020 року, яка набрала законної сили 08 жовтня 2020 року, провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ТОВ «МІГС», Комарівської сільської ради про визнання недійсним рішення зборів співвласників майнових паїв від 15.04.2014 щодо виділення із пайового фонду господарства нежитлового приміщення реммайстерні закрито.

З цих підстав апеляційним судом не приймаються до уваги доводи апелянта про те, що він був позбавлений можливості заявити клопотання про застосування строків позовної давності до позовних вимог ОСОБА_2 та клопотання про застосування строків позовної давності на стадії апеляційного оскарження.

Невірним є посилання апелянта на те, що клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника було заявлено представником на стадії підготовчого засідання, оскільки ухвалою від 21.01.2021 судом першої інстанції повторно розпочато розгляд справи та призначено справу до розгляду по суті. Суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення за відсутності учасників справи та, з урахуванням вимоги ч. 5 ст. 268 ЦПК України, визначив датою ухвалення рішення дату складення повного рішення. Тому безпідставними є доводи апелянта щодо неповідомлення його і представника про дату та час розгляду справи судом на 03.08.2021, оскільки розгляд справи судом завершено 15.07.2021.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції рішення в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості в цій частині. Підстав для його скасування в цій частині з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Рішення суду в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 ухвалено з порушенням норм процесуального права, тому воно не може залишатися в силі і підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. 255 ч.1 п.3, 374, 375, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду від 03 серпня 2021 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 скасувати.

Провадження у справі щодо зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Галицької міської ради, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «МІГС» про визнання недійсним зборів співвласників майнових паїв закрити.

Рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Галицької міської ради, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «МІГС», ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.Д. Фединяк

В.А. Девляшевський