КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 2632/10 Головуючий у суді першої інстанції - Саламон О.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», подану представником Остащенко Олесею Миколаївною, на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 03 березня 2021 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» про заміну стягувача у виконавчому листі, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року представник ТОВ «ФК «Гефест» - адвокат Остащенко О.М. звернулась до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчих листах та просила суд замінити стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Гефест» у виконавчих листах №2632/10, виданих Деснянським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 24 квітня 2008 року в розмірі 103 001, 18 доларів США та судових витрат.

Вимоги заяви обґрунтовувала тим, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 23 листопада 2010 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 24 квітня 2008 року в розмірі 103 001, 18 доларів США та судових витрат.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, на підставі якого ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги за вказаним вище кредитним договором.

Згодом, 14 червня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Гефест» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, на підставі якого ТОВ «ФК «Гефест» набуло право вимоги за кредитним договором №0 від 24 квітня 2008 року та договором поруки №200614 від 24 квітня 2008 року.

На підставі викладених обставин ТОВ «ФК «Гефест» просило заміни стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «ФК «Гефест».

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 03 березня 2021 року у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Гефест» про заміну стягувача у виконавчому провадженні відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ТОВ «ФК «Гефест» - Остащенко О.М. подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просила скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву ТОВ «ФК «Гефест» про заміну стягувача у виконавчих листах, стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Гефест» суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 379 грн.

Апелянт вказує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні вимог заяви про заміну стягувача, оскільки для підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «ФК «Гефест» надав до суду нотаріально засвідчену виписку з Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами від 08 грудня 2011 року, що укладений між вищевказаними сторонами та яку суд першої інстанції визнав неналежним доказом через відсутність підписів сторін, печаток та доказів його посвідчення.

Остащенко О.М. вказує на те, що ТОВ «ФК «Гефест» не є стороною договору купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року, а тому немає оригіналу такого договору, щоб надати засвідчену належним чином копію такого договору. Для підтвердження факту переходу права вимоги за кредитним договором від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» 13 січня 2021 року приватним нотаріусом КМНО Кондра Л.В. видано виписку з такого договору, що був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Шевченко Д.Г. від 08 грудня 2011 року за реєстровим номером №2949, 2950, викладеного на 19 аркушах. Вірність даної виписки було засвідчено приватним нотаріусом КМНО Кондра Л.В. 13 січня 2021 року та зареєстровано в реєстрі за №51.

Так, апелянт пояснює, що відсутність підписів та печаток учасників договору у виписці викликана тим, що така виписка є відтворенням першої та останньої сторінок договору і не є копією.

Вважає оскаржувану ухвалу формальною та такою, що не була направлена на встановлення дійсних обставин справ, наголошує, що єдиним стягувачем за рішення суду в даній справі є ТОВ «ФК «Гефест» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, що містяться в матеріалах справи.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 113,114,116) до апеляційної інстанції не з`явилися, тому суд з врахуванням положень ч.2 ст.372 ЦПК України провів розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 23 листопада 2010 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 24 квітня 2008 року в розмірі 103 001, 18 доларів США та судових витрат.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «ДельтаБанк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, на підставі якого ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги за вказаним вище кредитним договором.

Згодом, 14 червня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Гефест» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, на підставі якого ТОВ «ФК «Гефест» набуло право вимоги за кредитним договором №0 від 24 квітня 2008 року та договором поруки №200614 від 24 квітня 2008 року.

Відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Гефест», суд першої інстанції виходив із того, що належних, достатніх та допустимих доказів переходу прав вимоги за кредитним договором №0 від 24 квітня 2008 року від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» матеріали заяви не містять. Також, до заяви про заміну стягувача додано копію договору купівлі-продажу прав вимоги від 14 червня 2019 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Гефест», та додаток до вказаного договору, які свідчать про те, що ТОВ «ФК «Гефест» були передані права вимоги за кредитним договором №0 від 24 квітня 2008 року.

Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва.

Положеннями ч.ч. 1, 2, 5 ст. 442 ЦПК України встановлено, що у разі у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Також слід зазначити, що вищенаведені положення кореспондуються з положеннями ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено, що у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Отже, за змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України та ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Результат аналізу цих норм, зокрема п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України дає підстави для висновку, що в разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 344/14408/15-ц (провадження № 61-1777св20) та у постанові Верховного Суду від 29 грудня 2020 року у справі №0910/2-103/2011 (провадження № 61-13311св20).

Окрім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц, від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц та від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17, від 29 березня 2021 року у справі № 2-5356/10.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Отже, задоволення заяви про заміну сторони правонаступником здійснюється судом відповідно до норм матеріального і процесуального права, які не передбачають право суду надавати на цій стадії оцінку оспорюваним правочинам, що буде порушувати презумпцію їх правомірності.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором купівлі-продажу майнових прав є правонаступництвом і звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» про заміну сторони виконавчого провадження.

Також помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» не надано належних доказів щодо переходу права вимоги від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, оскільки заявник - ТОВ «ФК «Гефест» звертаючись до суду із вказаною заявою додало до неї виписку із вказаного договору, яка була посвідчена приватним нотаріусом Шеченко Д.Г. Крім того, зазначені документи при подачі до суду були прошити пронумеровані та скріплені підписом представника позивача.

Положеннями статті 95 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Вказані письмові докази прошиті пронумеровані ( одинадцять аркушів) містять підпис представника, що відповідає положенням статті 95 ЦПК України.

Крім того, представник боржників у справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , адвокат Вареник А.М. заперечуючи щодо поданої заяви ТОВ «ФК «Гефест» не спростував обставини щодо укладення договору між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта банк». Також не спростував обставини щодо переходу до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги саме за кредитним договором №0 від 24 квітня 2008 року.

Натомість питання щодо дійсності укладеного 08 грудня 2011 року договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було предметом судового розгляду, у тому числі і Верховного Суду, які підтвердили його законність та чинність, що підтверджується постановами Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 23 квітня 2021 року у справі № 522/4501/14, від 08 червня 2020 року у справі № 2-100/11, від 07 травня 2020 року у справі № 2-890/11-ц.

Відповідно до п.3 ч.3ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі, якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За наведених підстав, ухвала Деснянського районного суду міста Києва від 03 березня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Згідно ч. 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що наслідком апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції є задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» про заміну сторони у виконавчому провадженні, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, по 1189,50 з кожного з боржників.

Керуючись ст.512 ЦК України, ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 442 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», подану представником Остащенко Олесею Миколаївною задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 03 березня 2021 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест».

Замінити стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» (юридична адреса 01042 м. Київ вул. Брановицького Ігоря, буд. 3 ) у виконавчих листах №2632/10, виданих Деснянським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитом в сумі 103001,18 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 820404,41 грн., судового збору у розмірі 1700 грн, та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( зареєстр. 02230 АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (зареєстр. АДРЕСА_2 , РНКОПП НОМЕР_2 ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» (юридична адреса 01042 м. Київ вул. Брановицького Ігоря, буд. 3 ) витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги по 1189,50 з кожного з боржників.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови викладено 18 листопада 2021 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв