Справа № 354/311/18
Провадження по справі № 2/354/101/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Остап`юк М.В.

при секретарі Савчук М.І.

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: адвоката Шабельнікова А.І.

представника відповідача адвоката Підлуцької Х.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Яремчі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

03.04.2018 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про зобов`язання вчинити дії з виконання вимог Закону України «Про звернення громадян».

Короткий зміст позовних вимог

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 грудня 2015 року він звернувся до ТОВ «ПАРКТУР» на ім`я заступника начальника витягів Грушевського В.В із заявою, яку зареєстрував у журналі скарг ТОВ «ПАРКТУР» про те, що під час підйому на витязі № 1 у ТК «Буковель», його одяг було забруднено сумішшю води та чорної субстанції, якою змащують троси та блоки підйомників, уникнути крапель було неможливо, оскільки при підйомі він перебував у кріслі, яке знаходилось під роликами.

Однак, відповіді на свою заяву він не отримав. В подальшому, керуючись ст. 3 Закону України «Про звернення громадян», позивач неодноразово звертався як у телефонному режимі (на початку лютого 2016) так і письмово до відповідача із заявами від 04.04.2016 та 28.12.2016 з проханням розглянути його первинне звернення від 15.12.2015 та вирішити проблему, або запропонувати шляхи її вирішення. Проте, відповідач і на ці звернення не реагував.

Тому, позивач вважає, що своїми діями ТОВ «ПАРКТУР» порушило вимоги ст. ст. 14, 18, 20 Закону України «Про звернення громадян».

Позивач також зазначив, що він зазнав значної моральної шкоди з приводу заплямованого одягу, адже костюм був єдиним верхнім одягом на відпочинку. На гірськолижних трасах і в закладах громадського харчування йому доводилось ввесь час бути дуже обережним, щоб не забруднити оточуючих, які до кінця відпочинку не приховували свого невдоволення від його перебування поряд з ними у забрудненому одязі.

У первісній позовній заяві позивач просив зобов`язати ТОВ «ПАРКТУР» виконати норми Закону України «Про звернення громадян», організувати та розмістити «Журнал скарг» в електронному виді на відповідних сайтах, пов`язаних з наданням послуг на курортах Буковель (www.bukovel.com/ та аналогічних) та стягнути судові витрати.

20.08.2018 позивач подав уточнену позовну заяву у якій просив Суд тільки зобов`язати відповідача розглянути його заяву, яка зареєстрована в журналі скарг ТОВ «ПАРКТУР» за № 364 від 15.12.2015 та стягнути з відповідача судові витрати.

Процесуальний рух справи

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 квітня 2018 року справа передана на розгляд судді Іванову А.П.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області 04 квітня 2018 року відкрито провадження у справі.

Справа перебувала у провадженні судді Іванова А.П. до серпня 2018 року.

У зв`язку із закінченням станом на 07 серпня 2018 року повноважень судді Іванова А.П. (закінчення терміну відрядження) відбувся повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 квітня 2019 року № 313 справу передано для розгляду судді Польській М.В., яка прийняла її до свого провадження.

Справа перебувала у провадженні судді Польської М.В. до квітня 2020 року.

02 квітня 2020 року відбувся повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями у зв`язку із закінченням терміну відрядження судді Польської М.В. до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області. Однак, призначення судді не відбулося, у зв`язку із відсутністю у штаті Яремчанського міського суду Івано-Франківської області суддів (Протокол щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 квітня 2020 року).

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 серпня 2020 року справа передана на розгляд судді М.В. Остап`юк.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2020 року справа прийнята суддею Остап`юк М.В. до свого провадження. Підготовче судове засідання призначено 22 жовтня 2020 року.

22.10.2020 підготовче судове засідання не відбулося у зв`язку із неявкою сторін.

16.12.2020 підготовче судове засідання у цивільній справі не проводилося у зв`язку із перебуванням судді Остап`юк М.В. на лікарняному (захворювання на Covid-19).

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 25.02.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 15.04.2021.

15.04.2021 судове засідання відкладено у зв`язку із неявкою сторін.

20.07.2021 ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області неявки відповідача ТОВ «ПАРКТУР» визнано невиконанням процесуальних обов`язків та застосовано процесуальний захід у виді штрафу.

Судове засідання відкладено до 05.08.2021.

У судове засідання 05.08.2021 з`явилися учасники процесу. Розпочато розгляд справи по суті. Оголошено перерву до 31.08.2021 та зобов`язано позивача надати суду для огляду на стадії оголошення письмових матеріалів у справі оригінали заяв, або належним чином завірені їх копії з якими останній звертався до відповідача, а також оригінали рекомендованих повідомлень про їх вручення.

31.08.2021 продовжено та завершено судовий розгляд справи.

Позиції учасників справи у судовому засіданні

Аргументи сторони позивача

У судовому засіданні позивач зазначив, що з 14 по 18 грудня 2015 року відпочивав у ТК «Буковель». 15 грудня 2015 року під час підйому на витязі № 1 його куртка була забруднена сумішшю води та чорної субстанції, якою змащують троси та блоки підйомників, та потребувала хімчистки. У зв`язку з цим, того ж дня він зареєстрував заяву у журналі скарг ТОВ «ПАРКТУР» на ім`я заступника начальника витягів Грушевського В.В. , однак відповіді не отримав. У зв`язку з цим, на початку лютого 2016 року він телефонував до Інфо-центру ГК «Буковель», де його запевнили що його заява розглядається і він отримає відповідь. Однак, ні на це звернення, ні на всі інші наступні звернення, адресовані відповідачу 04.04.2016 та 28.12.2016 з проханням дати відповідь на заяву від 15.12.2015 відповіді він не отримав. Зазначив, що відповідач просто його ігнорував, і продовжує ігнорувати надалі.

Позивач та його представник адвокат Шабельніков А.І. стверджували, що з огляду на те, що позивач протягом 2016 року телефонував та звертався двічі письмово з приводу розгляду його заяви про забруднення куртки від 15.12.2015 до відповідача, а також враховуючи і те, що справа понад три роки перебуває у провадженні суду, відповідач міг відреагувати на заяву позивача та відповідно проявити до нього повагу.

Крім того, сторона позивача звернула увагу суду, що переслідує захист європейських цінностей поваги до особи. Вважає, що порушене питання можна було вирішити мирно, а провадження у справі закрити у зв`язку із відмовою від позову, якби відповідач просто надав відповідь на звернення ОСОБА_1 від 15.12.2015 у встановленому Законом порядку.

Позивач та його представник зазначили, що у цьому процесі не переслідують мету відшкодування шкоди за забруднення куртки, а лише хочуть отримати відповідь на заяву від 15.12.2015. Тому, просили зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача від 15 грудня 2015 року, у порядку, що передбачений Законом України «Про звернення громадян», а також просили стягнути з ТОВ «ПАРКТУР» судовий збір, витрати на правову допомогу та витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту, які понесені позивачем у зв`язку із розглядом справи.

Аргументи сторони відповідача

Представник відповідача адвокат Підлуцька Х.М. категорично заперечила щодо задоволення позовних вимог. Зазначила, що позивач не довів про фактичне перебування його з 14 по 18 грудня 2015 року на території ТК «Буковель» та проживання у готелі. Відтак наявний сумнів чи взагалі одяг позивача був забруднений на підйомнику. Копія сторінки з «Журналу скарг ТК «Буковель», на яку посилається позивач як на доказ реєстрації його заяви, взята з неіснуючого журналу, оскільки відповідачем ведеться зовсім інший журнал під назвою: «Книга відгуків та пропозицій ТК «Буковель». Крім того, підвісна канатна дорога R1 є у справному стані та безпечна для експлуатації, оскільки перевірку на придатність до експлуатації витягів здійснюють відповідні компетентні організації про що свідчить паспорт з відміткою про погодження до експлуатації та звіт за результатами технічного огляду пасажирської підвісної канатної дороги 4-CLF Буковель № R1. Також, за скаргою позивача від 27.06.2017 був проведений позаплановий захід із здійснення державного нагляду (контролю) діяльності ТОВ «ПАРКТУР» на предмет дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів», за результатами якого не виявлено жодних порушень. Також, представник відповідача зазначила, що позивачем не було надано доказів про пошкодження його куртки, не визначено і не вказано об`єм і вартість пошкодження, чим відбулося забруднення куртки, чи це забруднення відбулося саме на витягу, не доведено чи була йому шкода завдана взагалі, а відтак, у позивача відсутнє право вимоги до ТОВ «ПАРКТУР». Заперечила щодо задоволення вимог про стягнення судових витрат по справі.

Аргументи сторони позивача відносно позиції відповідача

Заперечуючи у судовому засіданні аргументи сторони відповідача, позивач стверджував, що його дані дійсно не були зазначені при бронюванні послуг на проживання в готелі ТК «Буковель», оскільки його було включено до складу туристичної групи в останній момент. У організатора поїздки ОСОБА_3 його даних не було. Він заселився у номер 2.3.8. разом з ОСОБА_4 , який може засвідчити його проживання в готелі разом з ним в період часу з 14 по 18 грудня 2015 року. При виселенні з готелю ТК «Буковель» він оформив «Зворотній талон до путівки № WB_96349/1» із штампом, який був на рецепції. Також факт користування ним витягами у ТК «Буковель» у грудні 2015 року підтверджується інформацією на сервісі http://tickets.bukovel.com, про що надав фото із сайту.

Щодо неіснуючого Журналу Скарг зазначив, що після оголошення 15.05.2018 року перерви у судовому засіданні по вказаній справі, він поїхав в ТК «Буковель» (с. Поляниця). Зайшов в Інфо-центр ТК «Буковель», де, на його прохання, йому надали Журнал реєстрації скарг та пропозицій, пронумерований, прошитий та скріплений печаткою ТОВ «ПАРКТУР», у якому він розшукав свою скаргу № 364 від 15.12.2015, на підтвердження чого надав фотознімок, долучений до матеріалів справи та відеозапис.

Також позивач та його представник у судовому засіданні повідомили, що не оскаржують якість наданих послуг ТОВ «ПАРКТУР» та не ставлять під сумнів справність та безпечність роботи витягів.

Позиція Суду

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті у їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку.

В ході судового розгляду встановлено, що позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача ТОВ «ПАРКТУР» із письмовими зверненнями.

Так, 15.12.2015 позивач звернувся до ТОВ «ПАРКТУР» із заявою про забруднення його лижного костюму під час підйому на витязі № 1 сумішшю води та чорної субстанції, якою змащують троси та блоки підйомників. Вказана заява була подана особисто позивачем у Інфо-центр ГК «Буковель», розташований на території ГК «Буковель». Заява була адресована заступнику начальника витягів Грушевському В.В. та зареєстрована під номером № 364 у Журналі реєстрації скарг та пропозицій.

Відповіді на вказану заяву позивач не отримав.

Тоді, 04.04.2016 позивач звернувся із зверненням до керівника ТОВ «ПАРКТУР» з проханням розглянути та надати відповідь на його заяву, подану 15.12.2015.

Вказане звернення було надіслано поштовим зв`язком. Факт отримання вказаного звернення відповідачем підтверджується оригіналом рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься у матеріалах справи (т. 2, а.с. 80).

Однак, відповіді не отримав.

28.12.2016 позивач втретє звернувся до ТОВ «ПАРКТУР» з проханням дати відповідь на його заяву від 15.12.2015.

Вказане звернення було також надіслано поштовим зв`язком та отримано відповідачем 31.12.2016, про що свідчить оригінал рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 2, а.с. 78).

Однак, відповіді і на це звернення позивач не отримав.

Вважаючи порушеним своє право на звернення громадян, позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду про зобов`язання ТОВ «ПАРКТУР» виконати вимоги Закону України «Про звернення громадян» та розглянути його заяву від 15.12.2015.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про звернення громадян» (далі - Закон) в редакції, діючій на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Стаття 3 Закону визначає такі форми звернення громадян: пропозицію (зауваження), заяву (клопотання) і скаргу.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону заява (клопотання) - це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності.

Стаття 5 Закону містить вимоги до звернення, зокрема, звернення адресуються підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань; письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу; у зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги.

Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду (ст. 7 Закону).

Вивчаючи, у ході судового розгляду, заяву позивача від 15.12.2015 та порядок її подання у світлі наведених вище норм Закону України «Про звернення громадян», судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача із зверненням у формі заяви.

Зміст заяви містив інформацію про недоліки у роботі пасажирської підвісної канатної дороги 4-CLF Буковель № R1 - витягу № 1.

Вказана заява була адресована заступнику начальника витягів Грушевському В.В .

Відповідач ТОВ «ПАРКТУР» не заперечив факт перебування у трудових відносинах з Грушевським В.В. , який обіймав посаду заступника начальника витягів, та підтвердив у своїх запереченнях на позов та у судовому засіданні факт належності Витягу № 1, станом на час виникнення спірних правовідносин, ТОВ «ПАРКТУР».

Таким чином, Суд приходить до висновку, що звернення від 15.12.2015 було адресовано належній посадовій особі відповідача до повноважень якого входило вирішення порушеного у зверненні питання.

Надаючи оцінку правильності реєстрації позивачем звернення, Суд виходить з такого.

Як слідує з матеріалів адміністративної справи, станом на момент звернення позивача із заявою від 15.12.2015 про забруднення його лижного костюму діяла Інструкція з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 1997 р. № 348 (далі - Інструкція з діловодства), яка на час виникнення спірних правовідносин носила обов`язковий характер.

Відповідно до пункту 1 Інструкції з діловодства діловодство за пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями) і скаргами громадян на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, ведеться окремо від інших видів діловодства і покладається на спеціально призначених для цього посадових осіб чи на підрозділ службового апарату.

Особисту відповідальність за стан діловодства за зверненнями громадян несуть керівники організацій.

За змістом положень пункту 2 Інструкції з діловодства усі пропозиції, заяви і скарги, що надійшли, повинні прийматися та централізовано реєструватися у день їх надходження на реєстраційно-контрольних картках, придатних для оброблення персональними комп`ютерами, або в журналах реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян, зразок якого затверджений додатком 2 до Інструкції.

Отже, Інструкція з діловодства передбачала два альтернативні способи реєстрації звернень громадян: або на реєстраційно-контрольних картках, придатних для оброблення персональними комп`ютерами, або в Журналі реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян.

Відповідачем не надано Суду інформації про те, у якому порядку відбувалася реєстрація звернень громадян у ТОВ «ПАРКТУР» та у який спосіб; на кого із посадових осіб було покладено обов`язок ведення діловодства зі звернення громадян; де вівся прийом громадян, та точне місцерозташування офісу, або іншого приміщення, куди громадяни могли безпосередньо подавати звернення, з огляду на те, що адреса місцезнаходження ТОВ «ПАРКТУР» вказана як село Поляниця без конкретизації вулиці та номеру будинку/офісу.

На вказані запитання у судовому засіданні не змогла дати відповідь і представник відповідача.

З огляду на це, відповідачем ТОВ «ПАРКТУР» не доведено, що у нього діяв чіткий порядок реєстрації та розгляду звернень громадян станом на час виникнення спірних правовідносин, який був визначений Законом України «Про звернення громадян» та Інструкцією з діловодства, а відтак, не доведено, що були створені зрозумілі та доступні умови громадянам для реалізації їхнього конституційного права на звернення.

При цьому, Судом не приймається до уваги твердження представника відповідача про те, що відповідач веде Книгу відгуків і пропозицій ТК «Буковель», а тому позивач зареєстрував своє звернення у неіснуючому Журналі скарг, оскільки, порядок ведення діловодства щодо звернень громадян юридичними особами приватного права не може суперечити приписам норми ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» та Інструкції з діловодства, якими прямо передбачено, що усі пропозиції, заяви і скарги, що надійшли, повинні прийматися та централізовано реєструватися у день їх надходження на реєстраційно-контрольних картках, придатних для оброблення персональними комп`ютерами, або у Журналі реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян. Крім того, фізична наявність Журналу реєстрації скарг та пропозицій, прошитого, пронумерованого на 79 аркушах та скріпленого печаткою ТОВ «ПАРКТУР» підтверджується відеозаписом, долученим позивачем до матеріалів справи (т 1, а.с. 120).

Також, суд звертає увагу відповідача, що факт ведення відповідачем Книги відгуків і пропозицій ТК «Буковель», не нівелює обов`язку відповідача щодо реєстрації звернень громадян, згідно вимог Інструкції з діловодства.

З позовної заяви та з пояснень позивача ОСОБА_1 , наданих у судовому засіданні, встановлено, що останній 15.12.2015 подав звернення на ім`я посадової особи відповідача ТОВ «ПАРКТУР» до Інфо-центру ГК «Буковель» як сервісної організації, створеної для збирання, обробки та надання інформації відвідувачам цього курорту.

У Інфо-центрі ГК «Буковель» його заяву зареєстрували у Журналі реєстрації скарг та пропозицій, присвоївши номер заяві № 364.

На запитання головуючої позивач зазначив, що у нього не було жодного сумніву, що заява не була подана відповідачу, оскільки Журнал був прошитий, пронумерований та скріплений печаткою ТОВ «ПАРКТУР»,

Шляхом співставлення відображень печатки, проставленої на останній сторінці Журналу скарг та пропозицій, у якому була зареєстрована заява позивача (т. 1, а.с. 4, 48, 60, 84, 117, 119, 229), поданій позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, та відображень печатки на сторінках документів, поданих в якості заперечення на позов відповідачем (т. 1, а.с. 20-40, т.1, а.с. 104, 110, т. 1, а.с. 172, 230, 238, т.1, а.с. 190, 231), Суд дійшов висновку, що відбиток печатки є аналогічним, тобто належить одній юридичній особі - відповідачу ТОВ «ПАРКТУР».

Доводи представника відповідача про те, що печатку з назвою та знаком/логотипом ТОВ «ПАРКТУР» може використовувати широке коло осіб, які не мають відношення до відповідача є необгрунтованими, оскільки на підтвердження зазначеного не подано жодних фактів використання печатки Відповідача іншими суб`єктами господарювання. Також, стороною відповідача не надано жодних доказів вжиття заходів, спрямованих на запобігання вказаному, якщо це має місце, адже назва та знак/логотип суб`єкта господарювання є елементами виокремлення (індивідуалізації) його серед інших суб`єктів господарювання та є об`єктами авторського права. Законодавством у сфері інтелектуальної власності передбачені правові способи їх захисту.

Таким чином, враховуючи все зазначене вище, а також відсутність чіткого Порядку реєстрації та розгляду звернень громадян у відповідача, бо протилежного стороною відповідача не доведено, Суд приходить до висновку, що 15.12.2015 позивач ОСОБА_1 особисто подав звернення, адресоване посадовій особі Відповідача через сервісну організацію Інфо-Центр ТК «Буковель», що не суперечить нормам Закону України «Про звернення громадян», у спосіб доступний та зрозумілий для нього, як відвідувача курорту.

Положення Закону України «Про звернення громадян», у редакції, діючій на час виникнення спірних відносин, встановлює обов`язок суб`єкта, якому адресоване звернення відреагувати на нього, зокрема, якщо звернення, оформлене без дотримання вимог, встановлених Законом, воно повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження (частина восьма статті 5 Закону), у той же час, звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду (частина перша статті 7 Закону).

З огляду на це, у позивача ОСОБА_1 були правомірні очікування отримати відповідь від ТОВ «ПАРКТУР» на свою заяву: або у виді повернення йому його звернення з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, якщо вона оформлена без дотримання вимог Закону, або у виді відповіді за результатами розгляду його звернення позитивного чи негативного характеру для нього.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.12.2020 (справа №640/17298/20, адміністративне провадження №П/9901/328/20) зазначив, що правова процедура, передбачена Законом України «Про звернення громадян» спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права, тобто особа правомірно очікує отримати у передбачений законом спосіб відповідь на порушене питання перед суб`єктом, якому адресовано звернення, відповідно та у спосіб, передбачений Законом.

Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» визначено обов`язок органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб в межах своїх повноважень об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Частиною 1 статті 20 Закону передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Передбачена Законом процедура розгляду звернення громадян гарантує доступ особи до інформації, обов`язок розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що орган, до якого направлена заява громадянина, зобов`язаний об`єктивно, всебічно і вчасно її розглянути, перевірити викладені в ній факти, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечити його виконання, а також повідомити громадянина про наслідки розгляду такої заяви.

Положення Закону України «Про звернення громадян» не містять права суб`єкта, якому адресоване звернення не відповідати на нього, отже, у будь-якому випадку, відповідач зобов`язаний був відреагувати на звернення позивача ОСОБА_1 .

Однак, як було встановлено судом у ході розгляду даної справи, заява позивача від 15.12.2015 про забруднення його лижного костюму під час підйому на витязі № 1 сумішшю води та чорної субстанції, якою змащують троси та блоки підйомників - не була розглянута, не було надано жодної відповіді на вказану заяву, що також підтверджується поясненнями представника відповідача.

При цьому, доводи представника про те, що відповіді на заяву ОСОБА_1 від 15.12.2015 про забруднення лижного костюму не надавалась і вона не розглядалась з тих підстав, що воно не надходило до ТОВ «ПАРК ТУР» і про останнє не було відомо нічого, Суд вважає не обґрунтованими та безпідставними, оскільки, як вбачається із змісту наступних звернень ОСОБА_1 від 04.04.2016 та 28.12.2016, які були надіслано поштовим зв`язком та отримані відповідачем, що підтверджується оригіналами рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (т. 2, а.с. 80, т. 2, а.с. 78), питання, які він порушував у своїх зверненнях стосувалися надання відповіді на його первісне звернення від 15.12.2015 про забруднення лижного костюму, що в свою чергу підтверджує, що відповідач знав про таке звернення позивача.

Отже, враховуючи ту обставину, що листи від 04.04.2016 та 28.12.2016 були пов`язані виключно із попередньою заявою ОСОБА_1 , а саме надання відповіді на його первісне звернення від 15.12.2015 про забруднення лижного костюму, то суд вважає, що ТОВ «ПАРКТУР» безпідставно не дав відповіді на нього, чим у свою чергу не виконав приписи ст. ст. 14, 15, 18, 20 Закону України «Про звернення громадян» в редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин.

Враховуючи те, що позивач оскаржує дії відповідача лише у контексті приписів ст. ст.14, 18, 20 Закону України "Про звернення громадян" щодо обов`язку розглянути його звернення від 15.12.2015 та дати на нього відповідь, суд при вирішенні спору не досліджує питання щодо правомірності ненадання відповіді на заяви позивача від 04.04.2016 та 28.12.2016, Суд також не досліджує докази щодо встановлення факту перебування ОСОБА_1 на території ГК «Буковель» у період з 14.12.2015 по 18.12.2015, та факту технічної справності витягу № 1, оскільки вказані питання виходять за межі предмету спору.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, перелік яких не є вичерпним.

Відповідності до ч. 3 статті 16 ЦК України Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Спосіб захисту порушеного права повинен бути не абстрактним, а таким, що забезпечує реальне та ефективне поновлення порушеного права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Засіб захисту, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Позивачем обрано спосіб захисту свого права шляхом зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» вчинити дії, а саме розглянути його заяву від 15 грудня 2015 року, у порядку, що передбачений Законом України «Про звернення громадян». З огляду на зміст позовної вимоги і те, що позивач не переслідує іншої мети, окрім отримання відповіді на свою заяву, Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту дає змогу захистити право позивача на інформацію, яке відповідно до положень Цивільного кодексу України відноситься до особистих немайнових прав, що забезпечують соціальне буття фізичної особи (глава 22 ЦК України).

З огляду на це, Суд вважає, що позов підлягає до задоволення у спосіб захисту, обраний позивачем, а саме шляхом зобов`язання ТОВ «ПАРКТУР» розглянути заяву позивача від 15 грудня 2015 року, у порядку, що передбачений Законом України «Про звернення громадян».

Позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп, витрати на правову допомогу в розмірі 8028 грн 91 коп та витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту у зв`язку із розглядом справи у сумі 9 495 грн 68 коп.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною другою цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 8028 грн 91 коп витрат за професійну правничу допомогу. На підтвердження факту наданих послуг правової допомоги до матеріалів справи долучено договір про надання адвокатських послуг № 17/07/18 від 17.07.2018, укладений між Адвокатом Шабельніковим А.І. та позивачем ОСОБА_1 (далі - Договір), Додаток № 1 від 17.07.2018 до Договору, яким визначено тарифи на надання правової допомоги та адвокатських послуг з чітким переліком послуг з надання правової допомоги позивачу та вартістю таких послуг; Додаток № 2 від 17.07.2018 до Договору, яким визначено повноваження адвоката; ордер про надання правової допомоги Серії КВ № 21222, виданий на підставі договору про надання адвокатських послуг № 17/07/18 від 17.07.2018, особу, якій надається правова допомога зазначено ОСОБА_1 - позивача у справі; квитанцію до прибуткового касового ордера № 18 від 18.07.2018, зі змісту якої вбачається, що позивач ОСОБА_1 оплатив адвокату Шабельнікову А.І. за участь у судовому засіданні 06.08.2018 по справі № 354/311/18 3 600 грн 00 коп; квитанції прибуткового касового ордеру № 22 від 09.08.2018, № 21 від 09.08.2018, № 20 від 08.08.2018, якими підтверджено оплату позивачем адвокату 1 800 грн 00 коп за участь у судовому засіданні 28.08.2018, 1 800 грн за складання і подання уточнення до позовної заяви, 828 грн 91 коп відшкодування добових, витрат на проїзд до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області.

З огляду на зазначене вище, суд вважає, що факт отримання позивачем правових послуг, наданих адвокатом Шабельніковим А.І. підтверджена відповідними доказами.

Також, факт надання правових послуг не оспорюється сторонами.

У той же час, відповідачем оспорюється факт оплати правової допомоги. Представник позивача зазначає, що адвокат за законом не має касового апарату, а тому не може видавати касовий ордер. У підтвердження поступлення коштів на його рахунок за надані ним відповідні послуги, адвокатом надається виписка з його рахунку.

Заперечуючи вказане, представник позивача, адвокат Шабельніков А.І. зазначив, що у відповідності до законодавства про адвокатуру адвокат є вільним у виборі способу оплати клієнтом за надані ним послуги та доказів, які підтверджують оплату за надані послуги.

Щодо підставності стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з такого.

Відповідно до стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон про адвокатуру) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, положення спеціального Закону про адвокатуру передбачають, що розмір гонорару визначається у договорі про надання правової допомоги за взаємною згодою обох сторін, як клієнта так і адвоката. З однієї сторони норми вказаного Закону покликані гарантувати оплату праці адвоката за надані правові послуги, з іншого боку - визначити вартість кваліфікованих правових послуг, які спроможний буде заплатити клієнт з урахуванням його фінансових можливостей та з огляду на кваліфікацію, досвід адвоката, обсяг наданих ним послуг.

Особа, бажаючи ефективно захисти своє право, яке порушено/порушується, звертається за допомогою до адвоката, та, укладаючи з ним договір про надання правової допомоги, погоджується оплатити вартість запропонованих ним правових послуг. Разом з тим, така особа має правомірні очікування повернути назад вказані кошти, стягнувши їх із відповідача, у випадку, якщо її право буде відновлено, чи судом буде визнана її правота.

Інститут відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, передбачений у ст. 137 ЦПК України, власне і покликаний гарантувати право людини на повернення здійснених нею витрат на правову допомогу у разі постановлення судом рішення на її користь.

У пункті 26 постанови Верховного Суду від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20, провадження №К/9901/29763/2026) Верховний Суд, аналізуючи положення ст. ст. 134, 139 КАС України, які регулюють питання щодо витрат на професійну правничу допомогу, зазначив, що встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту своїх прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

Закон України про адвокатуру не визначає переліку фінансових документів, які підтверджують факт оплати послуг адвоката клієнтом, тим самим, надаючи свободу адвокату у вільному виборі ним способів оплати за надані юридичні послуги, що є невід`ємною складовою незалежної адвокатської діяльності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані, зокрема, […] документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Враховуючи положення Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», які не містять обмежень щодо форм оплати адвокатських послуг та документів, які підтверджують оплату таких послуг, а також зазначений вище висновок Великої Палати Верховного Суду України у постанові від 27 червня 2018 року (справа № 826/1216/16, провадження № 11-562ас18), Суд приходить до висновку, що квитанція до прибуткового касового ордера є належним документом, яка підтверджує факт оплати клієнтом наданих адвокатом професійних правничих послуг.

Щодо розміру стягнення витрат на правову допомогу, то у відповідності до ч. 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5 цієї статті у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У той же час, ч. 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач просить стягнути 8028 грн 91 коп витрат на правову допомогу.

Представник відповідача не просив про зменшення такої суми, а оспорював сам факт оплати таких послуг взагалі.

Враховуючи зазначене, Суд, при вирішенні питання про розмір витрат на правову допомогу, керується принципами співмірності, визначеними у ч. 4 ст. 137 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства, якими є насамперед справедливий, та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, та вважає, що розмір відшкодування витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню у сумі 5000 грн. На думку Суду, зазначений розмір не порушує принципу співмірності позовних вимог, відповідає складності справи та виступає гарантією реалізації правомірних очікувань позивача ОСОБА_1 як особи, чиї права на інформацію було порушено, на часткову компенсації сплачених ним коштів за правову допомогу щодо захисту його права, надану йому кваліфікованим адвокатом.

У той же час, суд не вважає, що сума у розмірі 5000 грн 00 коп становитиме надмірний тягар для відповідача у справі ТОВ «ПАРКТУР», оскільки суду не надано доказів про те, що на даний час вказана юридична особа перебуває у складному економічному становищі.

Щодо стягнення судового збору та витрат позивача та його представника, що пов`язані з явкою до суду

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні в суд з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок. Відтак, вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивач просить також про повернення витрат пов`язаних із розглядом справи, понесених у зв`язку із переїздом, витрат на наймання житла, харчування, втрачений заробіток у сумі 8 028 гривень 91 копійку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесено витрати пов`язані з розглядом справи, а саме витрати у зв`язку із переїздом, харчуванням та проживанням, що підтверджено наступними документами:

посадочний документ від 13.05.2018 на 14.05.2018, вартістю - 354, 71 грн (т.1, а.с. 67);

посадочний документ від 15.05.2018 на 16.05.2018, вартістю - 267, 38 грн (т. 1, а.с. 67);

посадочний документ від 10.06.2018 на 11.06.2018, вартістю - 373, 31 грн (т. 1, а.с. 68);

посадочний документ від 11.06.2018 на 12.06.2018, вартістю - 224, 23 грн (т. 1, а.с. 68);

посадочний документ від 15.07.2018 на 16.07.2018, вартістю - 284, 54 грн (т. 1, а.с. 95);

посадочний документ від 16.07.2018 на 17.07.2018, вартістю - 244, 45 грн (т. 1, а.с. 95);

посадочний документ від 05.08.2018 на 06.08.2018, вартістю - 155, 60 грн (т. 1, а.с. 142);

посадочний документ від 06.08.2018 на 07.08.2018, вартістю - 244, 45 грн (т. 1, а.с. 143);

посадочний документ від 05.08.2018 на 06.08.2018, вартістю - 263, 28 грн (т. 1, а.с. 153);

посадочний документ від 06.08.2018 на 07.08.2018, вартістю - 244, 45 грн (т. 1, а.с. 154);

білет на проїзд в автобусі (чек № 127961 від 06.08.2018), вартістю - 48, 86 грн (т. 1, а.с. 144);

квиток 045285 від 06.08.2018 на проїзд в автобусі, вартістю - 20, 00 грн (т. 1, а.с. 145);

білет на проїзд в автобусі (чек № 757038 від 06.08.2018), вартістю - 48, 86 грн (т. 1, а.с. 155);

білет на проїзд в автобусі (чек № 127962 від 06.08.2018), вартістю - 48, 86 грн (т. 1, а.с. 155) ;

чек від 16.07.2018 № 2421 на харчування, вартістю 62, 50 грн та рахунок від 06.08.2018 на харчування, вартістю 38, 00 грн (т. 1, а.с. 155);

Інші витрати не підтверджені позивачем належними доказами, хоча Суд звертає увагу позивача, що у нього було достатньо часу, зважаючи на тривалість судового розгляду справи.

З огляду на вищевикладене, Суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних із розглядом справи, у розмірі 2923, 48 грн.

Керуючись ст. ст. 16, 302 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 5, 14, 18, 20 Закону України «Про звернення громадян» в редакції від 28.08.2015 року, ст. ст. 5, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» про зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 грудня 2015 року, у порядку, що передбачений Законом України «Про звернення громадян».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири гривні) грн 80 коп, витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок та витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту у зв`язку із розглядом справи у сумі 2923 (дві тисячі дев`ятсот двадцять три гривні) грн 48 коп.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин;

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» (місцезнаходження: 78593, Івано-Франківська обл., місто Яремче, село Поляниця, )

Суддя: М. В. Остап`юк