Дата документу 22.11.2021 Справа № 937/505/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 937/505/21 Головуючий у 1 інстанції: Честнєйша Ю.О.
№ 22-ц/807/2897/21 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою Обслуговуючого кооперативу «№50» в інтересах якого діє голова кооперативу Д`якова Наталія Вікторівна та адвокат Ігнатов Євген Євгенович на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 червня 2021 року у справі за позовом Обслуговуючого кооперативу «№50», в інтересах якого діє голова кооперативу Д`якова Наталія Вікторівна та адвокат Ігнатов Євген Євгенович до ОСОБА_1 , третя особа обслуговуючий кооператив «Кактус-М», про стягнення заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ

В січні 2021 року Обслуговуючий кооператив «№50», в інтересах якого діє голова кооперативу Д`якова Наталія Вікторівна та адвокат Ігнатов Євген Євгенович звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа обслуговуючий кооператив «Кактус-М», про стягнення заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_1 є власником житлової квартири АДРЕСА_1 . Забезпеченням належного утримання даного багатоквартирного будинку та прибудинкової території займається ОК «№50». 30 жовтня 2019 року ОСОБА_1 надала заяву про добровільний вихід зі складу членів кооперативу з 01.11.2019. 06.11.2019 на засіданні Правління ОК «№50» була розглянута вищезазначена заява та вирішено вивести із складу Кооперативу ОСОБА_1 з дати, вказаної у заяві. У випадку виключення з членів Кооперативу згідно п. 3.7 Статуту, сплату за комунальні послуги житлового приміщення у будинку колишній член кооперативу проводить самостійно (п. 3.8. Статуту кооперативу). Проте, відповідач не сплачує витрати на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.11.2019 по 01.01.2021 за нею утворилась заборгованість у сумі 3389,34 грн. Згідно довідки про заборгованість станом на 01.01.2021 рік заборгованість утворилась за листопад 2019 року, грудень 2019 року, січень 2020 року, лютий 2020 року, березень 2020 року, квітень 2020 року, травень 2020 року, червень 2020 року, липень 2020 року, серпень 2020 року, вересень 2020 року, жовтень 2020 року, листопад 2020 року, грудень 2020 року та сумарний розмір боргу становить 3389,34 грн. Відповідно до витягу з протоколу загальних зборів №1 від 21.01.2018 було вирішено сплачувати тариф 4, 15 грн. за 1 кв. м., починаючи з 01.01.2018. Відповідно до витягу з протоколу загальних зборів № 1 від 09.02.2020 було вирішено затвердити з 01.01.2020 тариф 5, 12 грн. за 1 кв. м. Представник ОК «№50» звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення суми заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1 .. 09 жовтня 2020 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області було видано судовий наказ та стягнуто заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг за період з 01.11.2019 по 01.06.2020 в розмірі 4009 грн. 80 коп.

Посилаючись на вищезазначене просило суд, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОК «№50» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.11.2019 по 01.01.2021 у сумі 3389,34 грн.та судові витрати на загальну суму 4270 грн. з яких: 2270 грн. - судовий збір та 2000 грн. -правнича допомога.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОК «№50» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмово провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, та відсутність клопотань Сторін про розгляд апеляційної скарги в судовому засідання з повідомленням сторін, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОК «№50», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 з 01.11.2019 не є членом кооперативу ОК «№50», а тому вимога позивача про стягнення із останньої на його користь заборгованості за житлово-комунальні послуги, зокрема, з утримання будинку та прибудинкової території, за період з 01.11.2019 по 01.01.2021 у сумі 3389,34 грн. не підлягає задоволенню.

Так, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 є власником житлової квартири АДРЕСА_1 .

20.09.2012 ОК «№50» та ОСОБА_1 уклали договір № 46 про послуги по утриманню житлового будинку та прибудинкові території.

Місцезнаходженням ОК «№50» згідно п.1.5 статуту зазначено: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 1.1. Даного договору Кооператив забезпечує обслуговування та ремонт житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а також утримання прибудинкової території (санітарно-технічного обслуговування внутрішньо будинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, прибирання прибудинкової території), які знаходяться у спільній власності Кооперативу, а Член кооперативу приймає участь у витратах на виконання названих робіт пропорційно до займаної ним площі у будинку. Члену кооперативу належить квартира АДРЕСА_3 загальною площею 48,6 кв. м.

Згідно п. 5.3 вказаного договору чинність цього договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням Господарського суду; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Статтею 13 Закону України «Про кооперацію» передбачено, що членство в кооперативі припиняється у разі: добровільного виходу з нього; припинення трудової участі в діяльності виробничого кооперативу; несплати внесків у порядку, визначеному статутом кооперативу; смерті члена кооперативу - фізичної особи; ліквідації члена кооперативу - юридичної особи; припинення діяльності кооперативу.

Так, 30.10.2019 ОСОБА_1 надала заяву про добровільний вихід зі складу членів ОК №50 з 01.11.2019, що підтверджується копією її заяви.

06.11.2019 на засіданні Правління ОК «№50» була розглянута заява ОСОБА_1 про добровільний вихід зі складу членів ОК №50 та вирішено вивести із складу Кооперативу ОСОБА_1 з дати, вказаної у заяві, що підтверджується протоколом № 12 від 06.11.2019 року засідання Правління ОК «№50» та витягом з протоколу № 2 загальних зборів ОК «№50» від 23.11.2019.

Таким чином, на підставі належних та допустимих доказів суд першої інстанції вірно встановив, що 01.11.2019 ОСОБА_1 вийшла зі складу членів ОК «№50».

У випадку виключення з членів кооперативу, згідно з п.3.8 Статуту, сплату за комунальні послуги житлового приміщення у будинку колишній член кооперативу проводить самостійно.

З матеріалів справи вбачається, що на адресу ОСОБА_1 надійшов лист ОК №50 від 10.11.2019, у якому зазначено, що у зв`язку із виходом зі складу членів ОК №50 станом на 10.11.2019 за квартирою АДРЕСА_3 рахується борг в сумі 277,99 грн., яку вона повинна сплатити до 20.11.2019. Борг в сумі 277,99 грн. складається з: 55,80 грн. вода і стоки; 20,50 грн. вивіз твердих побутових відході; 201,69 грн. утримання будинку.

Вказаний борг був сплачений ОСОБА_1 14.11.2019, що підтверджується квитанцією № 5 АТ «Ощадбанк».

Таким чином, заборгованість ОСОБА_1 перед ОК «№50» відсутня.

Судом першої інстанції також встановлено, що у будинку АДРЕСА_4 діють два кооперативи ОК «№50» та ОК «Кактус-М».

Кожен з цих кооперативів, виходячи із однакових напрямків своєї діяльності, обслуговує прибудинкову територію та забезпечують своїх членів кооперативу як мешканців будинку комунальними та іншими послугами.

05.11.2019 ОСОБА_1 вступила у члени кооперативу ОК «Кактус-М», який як і ОК «№50» зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

А 10.11.2019 ОК «Кактус-М» та ОСОБА_1 уклали договір про послуги по утриманню житлового будинку ОК «Кактус-М» та прибудинкової території.

Згідно довідки ОК «Кактус-М», долученої до матеріалів справи, ОСОБА_1 є членом ОК «Кактус-М» з 05.11.2019.

Тож, згідно з наданими відповідачем доказами, станом на 01.02.2021 вона не має заборгованості за водопостачання та водовідведення, за обслуговування будинку та прибудинкової території, та за житлово-комунальні послуги.

Отже, з листопада 2019 року ОСОБА_1 , будучи членом ОК «Кактус-М» сплачує вже йому внески та плату за житлово-комунальні послуги, в тому числі на утримання житлового будинку та прибудинкової території.

Крім того, Позивачем не надано до суду першої інстанції належних та допустимих доказів того, що ОК №50 є єдиним балансоутримувачем будинку за вказаною адресою, оскільки, як було встановлено судом першої інстанції, у будинку АДРЕСА_4 діють два кооперативи, кожен з яких забезпечує своїх членів як мешканців будинку комунальними та іншими послугами.

Встановивши, що ОСОБА_1 з 01.11.2019 не є членом кооперативу ОК «№50», а надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території здійснювалось ОК №50 на власний розсуд та ризик, що не може розцінюватись як належне виконання послуг, які потребують оплати споживачем ОСОБА_1 , суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення із останньої на його користь заборгованості за житлово-комунальні послуги, зокрема, з утримання будинку та прибудинкової території, за період з 01.11.2019 по 01.01.2021 у сумі 3389,34 грн. не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвалення додаткового рішення не є переконливими.

Зазначаючи у апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, вказуючи, що висновок суду першої інстанції про те, що ОК «Кактус-М» обслуговує прибудинкову територію цього будинку та забезпечує своїх членів кооперативу, як мешканців будинку комунальними та іншими послугами є недоведеними та базується виключно на припущеннях, позивач фактично вдається до заперечення обставин, встановлених судом першої інстанції. Крім того, надає у апеляційній скарзі докази, які не були подані до суду першої інстанції, що на його думку підтверджують, що ОК «№ 50» є єдиним балансоутримувачем будинку, однак не надає колегії суддів доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тоді як докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 367 ЦПК України).

Доводи апелянта про протиправність створення ОК «Кактус-М», не можуть бути взяті колегією суддів до уваги, оскільки обставини створення ОК «Кактус-М» не стосуються цього спору, а тому також правомірно не взяті судом першої інстанції до уваги.

Посилання апелянта на те, що вихід Відповідача зі складу членів ОК «№50» не є підставою для припинення договору № 46 про послуги по утриманню житлового будинку, не відповідають дійсності, оскільки колегія суддів погоджується з доводами Відповідача, що відповідно до п. 5.3 розділу 5 Договору № 46 від 20.09.20212 року чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням Господарського суду; - в інших випадках, передбачених чинним законодавством України, згідно п. 3.8. розділу 3 Статут ОК № 50 у випадку виключення з членів кооперативу сплату за комунальні послуги житлового приміщення у будинку колишній член кооперативу проводить самостійно. А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про кооперацію» Статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність.

Таким чином, такі аргументи позивача та докази не можуть бути взяті до уваги колегією суддів. Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути й оцінити ті ж самі обставини справи і докази не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Тож доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу «№50» залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 червня 2021 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2021 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков