Дата документу 16.11.2021 Справа № 554/6560/21
Провадження № 2/554/2550/2021
16.11.2021 року м. Полтава
Октябрський районний суд м. Полтави у складі:
головуючого судді - Материнко М.О.,
за участю секретаря судового засідання - Тімофєєвої Я.Е.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
У липні 2021 року позивачка звернувся до суду із вищезазначеним позовом, відповідно до якого прохала суд визнати відповідача, ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Іншим співвласником є її донька ОСОБА_3 , яка набула право власності на квартиру на підставі договору про припинення права на аліменти на дитину взамін набуття права власності на Ѕ частину квартири. За даною адресою, окрім позивачки та її доньки зареєстрований її чоловік ОСОБА_2
24.01.2007 року після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 останній за вказаною адресою не проживає та не з`являється.
Позивач вказує, що відповідач не є членом сім`ї позивача, за місцем реєстрації не проживає та створює перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні власністю.
Ухвалою суду від 19.07.2021 р. відкрито спрощене позовне провадження по справі з повідомленням сторін.
Від позивача та третьої особи до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують.
Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомляв, відзив на позов, а також будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду від останнього не надходило.
За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення у справі.
Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази в їх сукупності, судом установлено наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19425616 від 05.07.2008 року.
Відповідно до договору про припинення права на аліменти на дитину взамін набуття права власності на Ѕ частину квартири від 02.09.2008 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що іншим співвласником квартири АДРЕСА_2 є донька позивачки ОСОБА_3 .
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 24.01.2007 року виданого Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції шлюб між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
У вказаній квартирі окрім позивача, зареєстровані: ОСОБА_2 (колишній чоловік позивачки) та ОСОБА_3 (донька позивачки).
Тобто, починаючи з 24.01.2007 року ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача та не проживає за місцем реєстрації.
Згідно з актом про не проживання особи за місцем реєстрації, засвідченим сусідами від 12.07.2021 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з понад десять років, своїх речей в помешканні не зберігає.
Відповідно до ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР,ст. 405 ЦК України).
Житло - одна з основних матеріальних умов життя людини. Відповідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інші приміщення, які призначені та придатні для постійного проживання в них.
Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об`єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності.
Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.
Згідно зіст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника, й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
Відповідно до ч.1ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.ч.1,2ст.405 ЦК України,члени сім`ї власника житла,які проживають разом з ним у будинку (квартирі),що йому належить,користуються жилим приміщенням в обсязі,визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Зібраними у справі доказами підтверджено, що відповідач не є членом сім`ї власника житла, не проживає в ньому більше десяти років, комунальні послуги не сплачує та жодних дій для утримання помешкання не здійснює.
За таких обставин, суд вважає, що права позивача, як власника вказаного нерухомого майна, є порушеними наявною реєстрацію відповідача у вказаному будинку, у зв`язку з чим підлягають захисту у спосіб зазначений позивачем.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 15, 16, 29, 317, 319, 321, 391, ч. 2 ст. 405, ЦК України, ст. 150, ЖК УРСР, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 2-5, 10, 76-89, 95, 141, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .
Сторони у справі:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПН НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Третя особа: ОСОБА_3 РНОКПН НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом,що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а учасником справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, зазначених вище, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено та проголошено 19.11.2021 року.

Суддя М.О. Материнко