ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/9978/20 Головуючий суддя І інстанції Онупко М. Ю.
Провадження № 22-ц/818/3096/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають з сімейних відносин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Онупко М.Ю., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила змінити призначений рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.03.2014 по справі № 641/14222/13-ц розмір і спосіб стягнення аліментів, який підлягав стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 400 грн щомісячно, з врахуванням індексації відповідно до законодавства, починаючи з 27.12.2013 і до досягнення дитиною повноліття, стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 на дитину щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначила, що на теперішній час значно погіршився її матеріальний стан, відповідач іншої матеріальної допомоги не надає, участі у вихованні дитини не приймає. На даний час дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних витрат. Фактично вона змушена сама утримувати та виховувати малолітнього сина. Суми аліментів у розмірі 400,00 грн разом з індексацією недостатньою для утримання неповнолітньої дитини.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, та не заперечував щодо збільшення розміру аліментів до 1/6 частини з усіх видів заробітку, оскільки у нього на утриманні є неповнолітня дитина ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина, яка отримує мінімальну заробітну плату та хворий батько його дружини.

Також, зазначив, що він не є інвалідом, стан здоров`я є задовільним, на обліку в центрі зайнятості він не перебуває, офіційно працевлаштований та отримує заробіток близько 13500 грн на місяць.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Змінено розмір аліментів визначений рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 березня 2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Не погоджуючись з таким рішення суду ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення суду змінити, а саме зменшити розмір аліментів з 1/4 частки на 1/6 частки з усіх видів заробітку доходів щомісячно на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування скарги зазначив, що погоджується, що сума 400 грн, яка раніше була встановлена судом, замала для належного забезпечення його сина.

Але змінений судом розмір аліментів на 1/4 частку усіх видів заробітку щомісячно, вважає завеликим, оскільки останній не враховує його сімейний та матеріальний стан, наявність у нього іншої неповнолітньої дитини, непрацездатних інших членів сім`ї, які також потребують належного і необхідного матеріального забезпечення.

Послався на те, що 12.07.2014 він уклав шлюб з ОСОБА_4 , від якого народилася дитина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тому він маю на утриманні неповнолітню дитину. Його дружина, ОСОБА_4 , отримує мінімальну заробітну плату. Крім того, він має на утриманні хворого батька його дружини, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оплачує комунальні послуги за житло, де вони всі проживають.

Зазначив, що стягнення зазначеного судом розміру аліментів призведе матеріальне становище нашої сім`ї до критичного становища.

Просить змінити розмір аліментів з 1/4 на 1/6 частини з усіх видів заробітку, тому що він має неповнолітню дитину, яка теж потребує належного матеріального забезпечення.

До апеляційної скарги було додано новий доказ - фотокопію довідки МСЕК Серії ХАР - 03 № 007722, виданої 07.04.2004 ОСОБА_7 , 1951 року народження (а.с. 78).

ОСОБА_1 у апеляційній скарзі зазначив, що суд не врахував наявність у відповідача утриманців: хворого батька його дружини - ОСОБА_7 з першою групою інвалідності, на підтвердження стану здоров`я якого надав апеляційному суду вказану довідку.

Згідно ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

За правилом ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а саме:

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Надана апеляційному суду загадана фотокопія довідка ВТЕК не подавалась до суду першої інстанції та не була предметом його розгляду, ОСОБА_1 не довів, що не мав об`єктивної можливості надати такий доказ до районного суду у строки, встановлені законом.

Оскільки відповідач не надав доказів неможливості вчасного подання згаданої копії документу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, колегія суддів відповідно до ст. 367 ЦПК України ухвалою від 27 травня 2021 року не знайшла законних підстав прийняти цей новий доказ до розгляду судом апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на те, що спір у даній справі виник з приводу стягнення суми, розмір якої є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, без повідомленням учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи у порядку письмового провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За правилом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи позов суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що відповідач є працездатною особою, офіційно працевлаштований, має постійний дохід, згідно з матеріалами справи інших аліментних зобов`язань не має, доказів, які свідчать про наявність у нього захворювань та потреби в лікуванні не надано.

Доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину, відповідачем також не надано.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками районного суду.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 від 12.04.2011 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 9).

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.03.2014 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 400 грн щомісяця, починаючи з 27.12.2013 і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 14-15).

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 12.07.2014 уклав шлюб з ОСОБА_4 . Після державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини зазначено « ОСОБА_4 ».

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , відповідач має малолітню дитину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Нормами ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 89 ЦПК України:

1. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

2. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

3. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

У даному випадку спір у першу чергу стосується майнових інтересів дитини, батьком якої є відповідач.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, чи здійснюються вони державними, приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків (прийнято Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року та ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991).

Відповідно до ч. 1 ст. 27 згаданої Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до частин 1-3 статті 181 Сімейного Кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Нормою ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За правилом ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, сама по собі не є достатньою підставою для зміни розміру аліментів, про що зазначено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20 червня 2019 року в справі № 632/580/17.

Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України враховує наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Щодо посилань відповідача на те, що наразі на його утриманні знаходиться ще одна малолітня дитина, яка була народжена у його другому шлюбі, то суд апеляційної інстанції зазначає, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання має доводитися сторонами відповідно до правил ст.ст. 12, 81 ЦПК України в контексті обов`язку батьків по утриманню дітей, поєднаного з презумпцією можливості батьків його забезпечувати, що витікає із свідомого рішення батьків народити дітей, яке нерозривно пов`язано з існуючою спроможністю батьків належним чином їх утримувати.

Відповідачем не було надано доказів, що визначений судом розмір аліментів у частці від його доходу знаходяться поза межами його можливостей виконувати визначені згаданими нормами міжнародного та національного сімейного права обов`язки забезпечити найкращі інтереси дитини, які мають пріоритетне значення для батьків, з огляду на існування обставин, визначених у статті 182 СК України.

У даному випадку оскаржене рішення суду про зміну способу стягнення аліментів відповідає вимозі найкращого забезпечення інтересів дитини, а наведені з цього приводу доводи скарги є недоведеними.

Відповідних доказів у розумінні ст.ст 76-80 ЦПК України щодо перебування на утриманні ОСОБА_1 інших осіб останнім в порушення вимог ст.ст 12, 81 ЦПК України не надано.

Також матеріали справи не містять доказів того, що стан здоров`я відповідача не дозволяє виконувати свій батьківський обов`язок по належному утриманні дітей.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не позбавлений права звернутись до суду з позовом про зменшення призначеного розміру аліментів.

З огляду на те, що висновки суду відповідають обставинам справи, при ухваленні рішення районним судом не було порушено норми матеріального права, доводи скарги висновки суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржене рішення - без змін.

Підстави для перерозподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 18 листопада 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії А.В. Котелевець.

О.М. Хорошевський.