Єдиний унікальний номер 336/3610/21
Номер провадження 2/336/3039/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2021 м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Карабак Л.Г., при секретарі Тимошенко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , як представник позивача ОСОБА_1 , діючий на підставі нотаріально посвідченої довіреності, у травні 2021 року звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 в порядку регресу 15 512,65 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позову зазначалось, що сторони по справ є співвласниками нежитлового приміщення № 106 першого поверху в будинку АДРЕСА_1 , оскільки вказане приміщення було придбане в рівних долях за договором купівлі-продажу від 18.12.2012.

Внаслідок невиконання відповідачем, як співвласником спільного майна, своїх обов`язків по оплаті наданих Концерном «Міські теплові мережі» послуг з постачання теплової енергії, позивачем було сплачено на утримання спільного майна на загальну суму 31 025,3 грн., Ѕ частину з яких просив стягнути з відповідача в порядку регресу.

Ухвалою суду від 16.07.2021 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотань будь-якої зі сторін про інше.

Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками були направлені поштою за зареєстрованим місцем проживання, їх отримано, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про отримання конверта 20.08.2021.

Відповідачем відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подано. Заяв та клопотань до початку розгляду справи не надходило.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 18.12.2012, набули в рівних частках право власності на нежитлове приміщення, І поверху літ.А-9 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 96,6 кв.м., що підтверджується витягом № 36909772 про державну реєстрацію прав від 23.12.2012.

Як зазначено позивачем в позові, 13.03.2013 між Концерном «Міські теплові мережі» та співвласниками вищевказаного приміщення укладений Договір № 660022 про надання послуг з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 .

18.05.2018 та 23.03.2021 позивачем сплачено на користь Концерном «Міські теплові мережі» отримані послуги на суму 15017,68 грн. та на суму 2139,69 грн. відповідно, що підтверджується квитанціями (а.с.20-21).

09.11.2020 позивачем сплачено отримані послуги на суму 13581,95 грн. на погашення боргу при виконанні наказу Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 17.09.2019 у справі єдиний унікальний номер 336/5168/19, номер провадження 2-н/336/467/2019 про стягнення з позивача та відповідача на користь Концерну «МТМ» за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2018 по 30.04.2019 в розмірі 11581,94 грн., а також, трьох процентів річних в сумі 129,98 грн., інфляційних витрат в сумі 295,58 грн., що разом становить 12007,5 грн., а також судового збору в сумі 192,1 грн. на рахунок Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південо-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), за відкритим виконавчим провадженням з примусового виконання наказу суду, що підтверджується письмовими доказами (а.с.22-23).

Крім того, на оплату банківських послуг при сплаті вищевказаних сум (15017,68 грн., 13581,95 грн. було сплачено на загальну суму 285,98 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 2 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.

Правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 року, «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 р. за № 1198 та іншими нормативно-правовими актами України.

В розумінні Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією, споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017, житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; такі послуги надаються індивідуальному споживачу - фізичній або юридичній особі, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника іншій особі, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Виконавець - це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до статті 13 цього Закону залежно від функціонального призначення, житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За умовами укладеного з теплопостачальною організацією та згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За ст.4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», яка визначає суб`єктів права власності у багатоквартирному будинку, в ласниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава і такі в ласники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Аналогічним чином питання власності власників квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку регулюється і ч.2 ст.382 ЦК України, за якою, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 ст. 544 ЦК України).

Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 у судовій справі єдиний унікальний номер 521/3743/17-ц, номер провадження 61-26462св18, та у постанові Верховного Суду від 19.08.2020 у судовій справі єдиний унікальний номер 703/2200/15-ц, номер провадження 61-7289св20.

До теперішнього часу зазначена сума відповідачем не сплачена.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 908,00 грн.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 19, 76-81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 274, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) в порядку регресу 15 512 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот дванадцять) грн. 65 коп., а також понесені судові витрати в сумі 908 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Строк на апеляційне оскарження може бути також продовжений з підстав, викладених у п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складений 18.11.2021

Суддя Л.Г.Карабак