ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/478/21 Номер провадження 22-ц/814/2154/21Головуючий у 1-й інстанції Свістєльнік Ю. М. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Прядкіної О. В., Хіль Л. М.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув в режимі відеоконференції з Глобинським районним судом Полтавської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Грущенко Сергія Григоровича

на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2021 року у складі судді Свістєльнік Ю. М.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору оренди землі недійсним,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Грущенко С. Г., діючи від імені та в інтересах позивача, подав до суду позов про розірвання договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 10 травня 2016 року та стягнення заборгованості з орендної плати.

Позов мотивовано тим, що позивач ОСОБА_3 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 190921 від 23.02.2006 є власником земельної ділянки площею 7,16 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Бабичівської сільської ради Глобинського району Полтавської області, кадастровий номер :00:011:0028.

10 травня 2016 року між позивачем ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір оренди землі вказаної земельної ділянки строком на 7 років, починаючи з дати його державної реєстрації, та за актом приймання-передачі земельної ділянки від 10.05.2016 ОСОБА_1 передала, а ФОП ОСОБА_2 прийняла у користування дану земельну ділянку.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 75117941 від 07.12.2016 договір оренди землі зареєстрований 01.12.2016, про що вчинено запис за № 17877057, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32780972 від 07.12.2016.

У порушення вимог пунктів 4.1, 4.4 договору відповідач ОСОБА_2 не внесла орендну плату до 31.12.2020 (за користування земельною ділянкою протягом 2020 року) в сумі 18 927,05 грн, чим істотно порушила взяті на себе договірні зобов`язання.

15 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про проведення виплати орендної плати, проте відповідь на заяву не отримала, заборгованість з орендної плати їй виплачена не була.

Посилаючись на наведені обставини, представник позивача просив суд розірвати договір оренди землі, укладений 10.05.2016 між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 та припинити право оренди ФОП ОСОБА_2 , що зареєстроване на підставі даного договору оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 17877057; стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати за землю за 2020 рік в сумі 18 927,05 грн та понесені судові витрати.

01 квітня 2021 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Левицький В. І. подав зустрічній позов до ОСОБА_1 , у якому просив визнати недійсним з моменту його укладення спірний договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 10.05.2016.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог вказував, що на час укладення договору оренди землі від 10.05.2016 між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 спірна земельна ділянка перебувала у користуванні ПП «Онікс-Карат», право оренди якого було зареєстроване у 2012 році за правилами чинного на той час законодавства.

Приватне підприємство «Онікс-Карат» на законних підставах використовувало спірну земельну ділянку, за що сплачувало ОСОБА_4 орендну плату, окрім 2020 року, яка була нарахована, але не отримана орендодавцем.

Після спроби фактичного використання земельної ділянки, ОСОБА_2 стало відомо про існування законних договірних правовідносин щодо оренди спірної земельної ділянки між ОСОБА_1 та ПП «Онікс-Карат». На неодноразові прохання у добровільному порядку скасувати державну реєстрацію укладеного 10.05.2016 договору оренди землі, оскільки такий договір з моменту його укладення є недійсним, як такий, що суперечить вимогам закону, ОСОБА_1 займала мовчазну позицію.

Враховуючи, що на час укладення та державної реєстрації договору оренди землі між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 10.05.2016 об`єкт нерухомого майна, а саме: земельна ділянка площею 7,16 га кадастровий номер :00:011:0028, перебувала у законному користуванні (оренді) ПП «Онікс-Карат», відповідно будь-які права, обов`язки та інші умови оспорюваного договору є недійними і виконуватись не можуть.

Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 20 квітня 2021 року зустрічний позов ОСОБА_2 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 та об`єднано в одне провадження.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2021 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору оренди землі недійсним задоволено.

Договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 10.05.2016 щодо оренди земельної ділянки площею 7,16 га кадастровий номер :00:011:0028, яка належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 190921, зареєстрованого 01.12.2016 за № 17877057 державним реєстратором Глобинської міської ради Стіхіною О. М., визнано недійсним.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8725 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час укладення спірного договору між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 був чинним договір оренди землі від 25.01.2011 між ОСОБА_1 та ПП «Онікс-Карат», а тому ОСОБА_1 не мала законних підстав укладати договір оренди цієї ж земельної ділянки з іншою особою. Крім того, ОСОБА_1 не надано суду доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність договірних відносин між сторонами, що стосуються оренди земельної ділянки та виконання умов договору оренди землі.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Грущенко С. Г. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким первісний позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що ОСОБА_5 не укладала з ПП «Онікс-Карат» договір оренди землі строком на 10 років, а відповідно наданої ГУ Держгеокадастру у Полтавській області інформації про строк оренди земельної ділянки ПП «Онікс-Карат» на 5 років, вона на законних підставах уклала договір оренди землі з ФОП ОСОБА_2 , яка протягом 2016-2019 років сплачувала позивачці орендну плату у натуральній формі, тому претензій за цей період до неї не має.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Левицький В. І. просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вона не містить обґрунтування незаконності рішення суду та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

За правилами частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено та не заперечується сторонами, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 190921 від 23 лютого 2006 року ОСОБА_1 , яка до шлюбу мала прізвище ОСОБА_6 , належить на праві власності земельна ділянка площею 7,16 га, кадастровий номер :00:011:0028, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Бабичівської сільської ради Глобинського району Полтавської області (а.с. 7-8).

10 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі, згідно якого ОСОБА_1 передала ФОП ОСОБА_2 в оренду належну їй земельну ділянку терміном на 7 років (а.с. 9-12).

Даний договір зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.12.2016 державним реєстратором Глобинської міської ради Полтавської області Стіхіною О. М., номер запису 17877057, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с. 12).

Судом також встановлено, що 25 січня 2011 року між ОСОБА_1 та ПП «Онікс-Карат» було укладено договір оренди землі № 7, предметом якого є та сама земельна ділянка площею 7,16 га, кадастровий номер :00:011:0028, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Бабичівської сільської ради Глобинського району Полтавської області. Цей договір зареєстровано у Відділі Держкомзему у Глобинському районі 01 листопада 2012 року за № 06065 (а.с. 158-173).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно частини першої статті 2 вказаного Закону відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 210 ЦК України правочин, який згідно з законом підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (стаття 126 ЗК України).

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (частина третя статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

До 01 січня 2013 року порядок реєстрації договорів оренди землі регулювався постановою Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 року № 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» (далі - Порядок).

Записи до розділів Книги записів вносилися при видачі документа, що посвідчує право на земельну ділянку, яким, зокрема, був договір оренди землі (пункт 10 Порядку). Дата внесення запису до розділу Книги записів була датою державної реєстрації документа, що посвідчує право на земельну ділянку (пункт 11 Порядку). Згідно з пунктом 16-2 Порядку підставою для державної реєстрації договору оренди була заява власника або набувача права, подана до відповідного територіального органу Держземагентства разом з іншими, визначеними цим пунктом, документами.

З 01 січня 2013 року право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно пункту 1 частини першої статті 2, абзацу сьомого пункту 2 частини першої статті 4 якого державна реєстрація права оренди (суборенди) земельної ділянки здійснюється шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно частин першої, другої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом наведених приписів способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Іншими словами, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (див. пункт 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40)).

По справі встановлено, що спірний договір оренди землі від 10 травня 2016 року було укладено ОСОБА_1 під час дії первинного договору оренди цієї ж земельної ділянки ПП «Онікс-Карат» за договором оренди землі № 7 від 25 січня 2011 року, зареєстрованим 01 листопада 2012 року відповідно до чинного на той час законодавства строком на 10 років (а.с. 40, 158-166).

Первинний договір оренди землі, укладений ОСОБА_1 з ПП «Онікс-Карат» відповідно до положень статті 204 ЦК України є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним. На час виникнення спірних правовідносин цей договір виконувався його сторонами, про що свідчать надані ПП «Онікс-Карат» на вимогу суду письмові докази по справі (а.с. 146-157).

За загальним правилом частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Недодержання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу згідно частини першої статті 215 ЦК України є підставою недійсності правочину.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що оскільки строк дії договору оренди землі від 25 січня 2011 року на час укладення спірного договору не припинив своєї дії та право оренди земельної ділянки площею 7,16 га, кадастровий номер :00:011:0028, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Бабичівської сільської ради Глобинського району Полтавської області, належало ПП «Онікс-Карат», орендодавець ОСОБА_1 не мала законних підстав передавати цю саму земельну ділянку в оренду ФОП ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги щодо необізнаності ОСОБА_1 про існування договору оренди землі з ПП «Онікс-Карат» строком на 10 років та не підписання нею такого договору, а також відсутності заперечень з боку державного реєстратора при реєстрації спірного договору 01.12.2016 відхиляються апеляційним судом, оскільки по справі встановлено та належними засобами доказування не спростовано факт чинності договору оренди землі від 25 січня 2011 року з ПП «Онікс-Карат» та його дії на час укладення оспореного договору з ФОП ОСОБА_2 , що порушує права останньої на володіння та користування земельною ділянкою з метою здійснення підприємницької та інших видів діяльності.

Твердження апелянта про укладення ОСОБА_1 договору з ФОП ОСОБА_2 після закінчення дії первинного договору з ПП «Онікс-Карат» спростовуються наявними у справі доказами та ґрунтуються на помилковому тлумаченні моменту виникнення права оренди земельної ділянки та строку дії договору оренди землі.

Стосовно правових підстав заявленого ОСОБА_1 позову про розірвання договору оренди землі від 10.05.2016, припинення права оренди ФОП ОСОБА_2 та стягнення заборгованості з орендної плати колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» встановлено підстави припинення договору оренди землі шляхом його розірвання, зокрема, згідно частини першої цієї статті на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зазначено, що: «у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки)».

Судом першої інстанції вірно встановлено, що факту систематичної (два і більше випадки) несплати ФОП ОСОБА_2 орендної плати, що є предметом доказування по справі, як і взагалі виконання сторонами спірного договору оренди землі по справі не встановлено і суду таких обставин не доведено, тому підстав для задоволення позову ОСОБА_1 апеляційним судом не вбачається.

Крім того, згідно частини першої статті 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення та відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводами апеляційної скарги не спростовується.

Під час розгляду справи апеляційним судом відповідачем ОСОБА_2 були понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 400 грн, що іншою стороною по справі не заперечується, підтверджується договором про надання правничої допомоги, актом наданих послуг адвокатом Левицьким В. І. та квитанцією про їх оплату. За правилами частини другої статті 137, частини другої статті 141 ЦПК України такі судові витрати підлягають розподілу між сторонами та при залишенні апеляційної скарги без задоволення покладаються апеляційним судом на позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Грущенка Сергія Григоровича - залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2021 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 400 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. В. Прядкіна

Л. М. Хіль