ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/351/21
провадження № 2/691/376/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області у складі: головуючого судді Подороги Л.В., за участю секретаря судових засідань Штепи О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Городищенського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група» «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ПрАТ «Страхова Група «ТАС» страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого у розмір 28338 грн. 00 коп. та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. 00 коп.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що водій ОСОБА_2 09.02.2020 керуючи автомобілем Scania G400 LА4Х2МNА", р.н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом Wielton NW-3 , р.н.з. НОМЕР_2 , по вул. С. Кішки у м. Черкаси, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який від отриманих травм помер. За фактом ДТП розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0000650, яке на даний час триває.

У результаті вказаної ДТП та наслідків від неї, сину потерпілого - ОСОБА_1 було завдано шкоду та в нього виникло право на її відшкодування.

Позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся у встановленому законом порядку із заявою про виплату страхового відшкодування, однак відповідач так і не здійснив у встановлені строки страхового відшкодування, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

Посилаючись на п 27.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ОСОБА_1 зазначає, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами.

Позивач вважає, що право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю потерпілого є: дружина - ОСОБА_4 та син - ОСОБА_1 .

Батько потерпілого помер ще задовго до ДТП, мати померла у листопаді 2020 року.

З урахуванням ЗУ «Про Державний бюджет» ОСОБА_1 вважає, що загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 56676.00 грн. і його частка складає 28338.00 грн., яку він просить стягнути з відповідача.

ПрАТ «Страхова Група«ТАС» подало до суду відзив на позовну заяву, вказавши, що заперечує щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що представник позивача звернувся до AT «СГ «ТАС» із заявою про страхове відшкодування за наслідком ДТП, що сталася 09.02.2020 під час якої загинув ОСОБА_3 .

Страховою компанією заведено страхову справу № 66365/34/2020/53 від 22.04.2020 та на адресу ОСОБА_1 було направлено відповідний лист про призупинення розгляду страхової справи до вирішення питання у кримінальному провадженні за № 0000650, по якому слідство не завершено.

Відповідачем було зроблено розрахунок страхового відшкодування, згідно якого до виплати належить 18892,00 грн. - моральної шкоди, також можлива оплата по «втраті годувальника» у сумі 170028,00 грн. за умови надання до страхової компанії документів, які підтвердили перебування ОСОБА_1 на утриманні загиблого ОСОБА_3 , однак вони на даний час відсутні у страхової компанії.

Відповідач вважає, що ДТП розглядається у кримінальному провадженні, судове рішення у справі не прийнято, що унеможливлює встановлення за яких обставин відбулася ДТП, чи була завдана шкода майну, здоров`ю чи життю внаслідок ДТП, кому була нанесена шкода, ким була нанесена шкода, чи саме внаслідок ДТП настала смерть ОСОБА_3 , хто був за кермом автомобіля, чи на законних підставах водій керував автомобілем, не були навмисні дії водія, чи не вибув автомобіль із законного володіння власника, чи не було умислу потерпілого, чи не було непереборної сили, або інших відстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, передбачених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 8000 грн. заперечував, оскільки позивачем не надано доказів щодо понесення даних витрат.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, подавши клопотання про розгляд справи без їх участі, позов просили задовольнити.

Представник АТ «Страхова Група «ТАС» на розгляд справи не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи без його участі, у задоволені позову просив відмовити.

Врахувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно довідки про дорожньо - транспортну пригоду № 702394 від 09.02.2020, водій автомобіля Scania G400 LА4Х2МNА", р.н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом Wielton NW-3 , р.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , по вул. С. Кішки у м. Черкаси, від отриманих травм останній загинув.

Згідно страхового полісу № АО6753773, який діяв станом на 09.02.2020, транспортний засіб Scania G400 був застрахований у АТ «Страхова Група «ТАС», страховик є діючим членом МТСБУ.

Відповідно до свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_3 від 12.02.2020 та лікарського свідоцтва про смерть № 138 від 12.02.2020, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у Третій міській лікарні м. Черкаси. Причина смерті - пішохід травмований при зіткненні з вантажним автомобілем.

Позивач ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_4 від 11.02.1995, був сином ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

За життя, нині покійний ОСОБА_3 , 30.10.2014 зареєстрував шлюб із ОСОБА_6 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « ОСОБА_3 », свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 від 30.10.2014.

Згідно довідки про склад сім`ї ВК Орловецької сільської ради № 221 від 20.02.2020, ОСОБА_3 був зареєстрований та спільно проживав із матір`ю ОСОБА_8 та сином ОСОБА_1 .

За інформацією про коло осіб першої лінії споріднення по відношенню до загиблого, складеної ОСОБА_4 від 18.02.2020, на момент смерті ОСОБА_3 , до нього входили: батько ОСОБА_9 , який помер, мати ОСОБА_8 , дружина ОСОБА_4 , дитина ОСОБА_1

ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_8 звернулися до АТ «Страхова Група «ТАС» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявами ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на виплату страхового відшкодування в сумі по 18892,00 грн. на кожного (1/3 частини, що належать дружині та сину загиблого).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 30.11.2020.

За повідомленнями АТ «Страхова Група «ТАС» № 639, 645, 641 від 24.04.2020, № 662 від 30.04.2020, № 1590 від 30.10.2020, останнім призупинено розгляд справи за вище вказаним заявами, в зв`язку з неможливістю прийняття рішення у справі, оскільки не завершене кримінальне провадження та відсутнє рішення, що набрало законної сили.

За повідомленням ГУНП в Черкаській області від 18.06.2021 № 5763/24/2021, ними здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000650, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме дорожньо - транспортної пригоди, що сталася 09.02.2020, під час якої водій автомобіля Scania G400 LА4Х2МNА", р.н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом Wielton NW-3 , р.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який від отриманих травм помер.

Нормами ст. 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 5 зазначеної статті визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV.

Відповідно до ст. 35 Закону № 1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявник (за наявності).

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону № 1961-ІV, страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 вищезазначеного Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст. 32 та/або 37 цього Закону - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Таким чином, оскільки кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за фактом ДТП, в результаті якого ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, що спричинили смерть, ще триває, та винну особу у скоєному ДТП не встановлено, перебіг строку здійснення виплати страхового відшкодування до моменту отримання страховиком документу щодо встановлення винної особи призупинився. Відтак зупинення відповідачем розгляду по суті поданих від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 заяв про виплату страхового відшкодування не є відмовою у її відшкодуванні.

Таким чином, звернення ОСОБА_1 до суду є передчасним, оскільки страхова компанія не відмовляла останньому у виплаті страхового відшкодування, а лише зупинила її до отримання судового рішення по кримінальному провадженні, відповідно до положень п. 36.2. ст. 36.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика, ст. 992 ЦК України.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку з цим, у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (ст. 38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України.

Зі змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття особа, яка завдала шкоду та особа, яка відповідає за шкоду. За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України, набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Тобто, до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Проте, вина цієї особи повинна бути встановлена.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-ІV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Натомість, згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

З огляду на це, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-ІV, у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування, шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 04 липня 2018 року.

Таким чином, у разі доведення в кримінальному провадженні, що ДТП сталася з вини ОСОБА_2 , АТ «Страхова Група «ТАС» після виплати страхового відшкодування, набуде право зворотньої вимоги до завдавача шкоди.

Тому встановлення винної особи у зазначеному ДТП є обов`язковою, оскільки така процедура передбачена Законом.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувсь до страховика про виплату страхового відшкодування та останній йому не відмовляв у здійсненні страхової виплати, а лише зупинив строк виплати до моменту отримання документу встановлення винної особи у зазначеному ДТП.

З огляду вище зазначене, суд приходить до висновку, що звернення позивача до суду за захистом своїх прав є передчасним, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, відмовляє позивачу в задоволенні вимог щодо відшкодування судових витрат.

Керуючись ст. 5, 6, 12, 13, 14, 81, 82, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 280 - 282 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова Група» «ТАС» відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення.

Суддя Л. В. Подорога