Справа № 180/2304/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Янжули О.С.,

при секретарі - Котовій Н.С.

за участю: представника відповідача - Василюхи Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганець в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, заподіяною смертю чоловіка, який загинув при виконанні трудових обов`язків,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2 звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, заподіяною смертю чоловіка, який загинув при виконанні трудових обов`язків.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_3 , який знаходився у трудових відносинах з ВАТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат".

02 грудня 2000 року о 11.40 год. при виконанні трудових з обов`язків з ОСОБА_3 стався нещасний випадок, що підтверджується Актом №33/2 від 12.12.2000 року форми Н-1 , копія якого додається.

У зв`язку з отриманою травмою, ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 .

Внаслідок нещасного випадку ОСОБА_3 помер. Причинами нещасного випадку стало: порушення проекту організації електровозної відкатки, яке виявилося в русі складу з електровозом в хвості; порушення ЕПБ і проекту організації електровозної відкатки на шахті №8; допуск до управління електровозом особи, яка не має посвідчення на право керування електровозом, видача наряду на виконання робіт без вказівки конкретних мір безпеки. В результаті нещасного випадку вона втратила чоловіка, якому на той час виповнилося лише 42 роки, сама стала вдовою у віці 46 років, була безпорадною, самотньою, пригніченою, зляканою, з острахом дивилася в майбутнє, її звичайний розклад життя був зруйнований. У зв`язку зі смертю чоловіка вона втратила рідну людину, свою опору та підтримку. Негативні зміни у її сім`ї є незворотними, оскільки чоловіка вже не повернути до життя, а усвідомлення цього завдає їй душевного болю та моральних страждань. Вона залишилася вдовою у молодому віці, з двома неповнолітніми дітьми, яким був потрібен батько. На момент смерті чоловіка, його заробітна плата була основним джерелом доходу їх сім`ї. Поруч із чоловіком вона відчувала себе захищеною та впевненою. Після смерті чоловіка сильно змінився і матеріальний стан сім`ї, бюджет родини став майже мізерним, їй одній дуже важко було утримувати двох неповнолітніх дітей. Вказане тягне за собою порушення нормальних життєвих зав`язків та призводить до докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці ОСОБА_3 загинув під час виконання своїх трудових обов`язків, отримавши ушкодження здоров`я несумісні з життям. Розмір моральної шкоди вона оцінює в сумі 500 000,00 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався.

Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує на їх задоволенні наполягає.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягаютьчастковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_2 , виданого 10 вересня 1983 року міським відділом ЗАГС м. Марганець Дніпропетровської області, актовий запис №389.

Чоловік позивачки - ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ВАТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", правонаступником якого на даний час являється АТ "Марганецький ГЗК".

Під час роботи на даному підприємстві, а саме: 02 грудня 2000 року з ОСОБА_3 стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, обумовлений умовами в яких він працював, що підтверджується Актом про нещасний випадок №33/2 ( форма Н-1).

За даним нещасним випадком складено Акт №33/2 про нещасний випадок від 12 грудня2000 року.

В наслідок отриманої виробничої травми ОСОБА_3 , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 , виданого 04 грудня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Марганецької міської ради Дніпропетровської області, актовий запис № 805.

Виходячи з акту № 33/2 про нещасний випадок 12.12.2000 року (форма Н-1), який стався 02 грудня 2000 року о 11.40 годині, суд прийшов до висновку про те, що у зв`язку з небезпечними умовами праці, низьким рівнем техніки безпеки, чоловік позивачки ОСОБА_3 отримав виробничу травму несумісну з життям. Оскільки згідно акту причиною нещасного випадку є: порушення ЕПБ і проекту організації електровозної відкатки на шахті №8; допуск до управління електровозом особи, яка не має посвідчення на право керування електровозом, видача наряду на виконання робіт без вказівки конкретних мір безпеки.

З наведеного вбачається, що між чоловіком позивачки - ОСОБА_3 та АТ "Марганецький ГЗК" малися трудові правовідносини, оскільки виробнича травма була отримана останнім саме під час виконання ним трудових обов`язків і у зв`язку з цим наявні підстави, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, смерть ОСОБА_3 настала внаслідок виробничої травми, спричиненої негативними виробничими факторами під час виконання ним трудових обов`язків, і моральну шкоду позивачу заподіяно смертю близької людини, пов`язаною із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачці моральної шкоди за рахунок відповідача.

На час виникнення даних правовідносин діяв Закон України «Про охорону праці», ст. 12 цього Закону було передбачено відшкодовувати моральну шкоду власником підприємства в разі заподіяння шкідливими та небезпечними умовами праці.

Відповідно до ст. 440-1 ЦК України в редакції 1963 року в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачалося, що моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування шкоди визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Згідно ст. 456 ЦК України в редакції 1963 року У разі заподіяння громадянину каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, пов`язаних з виконанням ним трудових обов`язків, організація або громадянин, відповідальні за шкоду, зобов`язані відшкодувати потерпілому у повному розмірі втрачений заробіток, а також виплатити потерпілому (членам сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого) одноразову допомогу в установленому законом порядку. При цьому пенсії та інші доходи, одержувані працівником, не враховуються.

В разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають

непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або

мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а

також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Конституційний Суд України своїм Рішення від 8.10.2008р. №20рп-08, підтвердив обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди підприємством заподіявши таку шкоду.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз`яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 загинув під час виконання своїх трудових обов`язків, отримавши ушкодження здоров`я, несумісні з життям. В результаті нещасного випадку, позивач втратила рідну для неї людину - чоловіка, її звичайний розклад життя зруйнований. Негативні зміни у її сім`ї є незворотними, оскільки повернути чоловіка та батька, на той час двом неповнолітнім дітям, до життя є неможливим, а усвідомлення цього завдає останній душевного болю та моральних страждань. Вказане тягне за собою порушення нормальних життєвих зв`язків та призводить до докладання додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку зі смертю ОСОБА_3 позивач зазнала сильного нервового потрясіння та порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу. Незважаючи на сплив часу, остання постійно перебуває у напруженому психологічному стані та відчуває психологічний дискомфорт. Все це постійно і негативно позначається на її душевному і фізичному стані та завдає болю і моральних страждань.

Встановивши, що чоловік позивачки - ОСОБА_3 загинув під час виконання своїх трудових обов`язків, отримавши, ушкодження здоров`я, несумісні з життям, що завдає останній душевних страждань, виникли з вини АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», яким було допущено порушення трудового процесу, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок виробничої травми, що спричинила смерть працівника.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2018 року по справі №210/5259/16-ц.

Тому, вирішуючи питання про розмір завданої позивачці моральної шкоди, суд враховує глибину її моральних та душевних страждань, перенесених у зв`язку зі смертю чоловіка, вжиття додаткових зусиль для організації свого життя, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки, в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 350 000 грн., з утриманням податку та обов`язкових платежів

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір у сумі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 440-1, 456 ЦК України (в редакції 1963 року), ЗУ «Про охорону праці», рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, ст.237-1 КЗпП України, ст.ст.2,3,4,6,9,10,12,13,19,76-81,141,258,259,263-265,268,273,352,354-355 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, заподіяною смертю чоловіка, який загинув при виконанні трудових обов`язків задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного Товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (ідентифікаційний код юридичної особи 00190911 згідно ЄДРПОУ, місцезнаходження: 53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Єдності, 62) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (паспорт НОМЕР_4 ,ІПН - НОМЕР_5 ), проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , в відшкодування моральної шкоди 350 000 (триста п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, з утриманням податку та обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного Товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (ідентифікаційний код юридичної особи 00190911 згідно ЄДРПОУ, місцезнаходження: 53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Єдності, 62) судовий збір на користь держави в розмірі 908 (дев`ятсот вісім ) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття

апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Марганецький міський суд Дніпропетровської області.

Повний текст рішення виготовлено 19 листопада 2021 року.

Суддя: О. С. Янжула