Справа № 444/1949/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/2837/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Шеремети Н.О.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ПАТ «Українська залізниця» - Завалишина Ю.О., представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 17 січня 2017 року у справі за позовом ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» до Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, ОСОБА_1 , третя особа: Відділ Держгеокадастру у Жовківському районі про визнання незаконним та скасування рішення Малехівської сільської ради, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року позивач ПАТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" звернулася в суд з позовом до Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, ОСОБА_1 , третя особа: Відділ Держгеокадастру у Жовківському районі про визнання незаконним та скасування рішення Малехівської сільської ради, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Малехівської сільської ради Жовківського району від 27.02.2008 № 10 "Про безкоштовну передачу у приватну власність земельних ділянок для ОЖБ, ГС та ОСГ громадянам згідно поданих заяв" в частині передачі ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки, площею 0,1499 га за адресою АДРЕСА_1 ; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 326677, виданий ОСОБА_1 . Управлінням Держкомзему у Жовківському районі Львівської області на земельну ділянку за кадастровим номером :01:009:0045 загальною площею 0,1499 га; зобов`язати відділ Держгеокадастру у Жовківському районі Львівської області скасувати запис у Поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровим номером :01:009:0045 шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування; зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться у постійному користуванні ПАТ "Укрзалізниця", а саме: звільнити зайняту земельну ділянку в межах Малехівської сільської ради на 20 км+52м-20км+63м перегону Рудно-Підбірці та демонтувати огорожу, яка розміщена на цій земельній ділянці.

Свої позовні вимоги ПАТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" мотивує тим, що під час інвентаризації земель смуги відведення виробничого структурного підрозділу "Кам`янка-Бузька дистанція колії" регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" виявлено, що за напрямком Рудно - Підбірці в адміністративних межах с. Малехів та смуги відведення залізниці поблизу залізничного полотна знаходиться земельна ділянка ОСОБА_1 , тоді як ширина смуги відведення залізниці на 20 км +52м 20 км+63м перегону Рудно Підбірці становить 20 м від осі колії.

Вказана земельна ділянка загальною площею 0,6688 га за кадастровим номером :01:009:0045 та площею 0,1499 та надана ОСОБА_1 рішенням Малехівської сільської ради Жовківського району від 27.02.2008 №10.

Вважає це рішення Малехівської сільської ради таким, що порушує право Залізниці на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху, прийнятим із перевищення наданих повноважень, а тому підлягає визнанню незаконним та скасуванню з наступних підстав.

Вказана земельна ділянка знаходяться у смузі відведення залізниці, належить до земель залізничного транспорту, перебуває в користуванні ПАТ "Укрзалізниця" та закріплена за регіональною філією "Львівська залізниця", що підтверджується "Планом границ полосы отвода линии Рудно-Подборцы Львовской железной дороги», який було виготовлено у 1962 році.

Положеннями Земельного кодексу України та Законів України "Про транспорт" і "Про залізничний транспорт" встановлено, що всі землі під залізничним полотном та його облаштуванням, спорудами та ін. є землями залізничного транспорту, тому землями залізниць слід вважати земельні ділянки, надані залізниці, а не тільки земельні ділянки, які прилягають до залізничного полотна.

Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення, створення належних умов для безпеки руху і розвитку об`єктів залізничного транспорту.

Отже, правовий статус земель залізничного транспорту визначений законом і не може бути змінений в будь-який інший спосіб, аніж відповідно до закону.

Відповідно до норм законодавства, яке діяло під час облаштування залізничного полотна та смуги відведення ("Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода", затверджена Міністерством шляхів сполучення СРСР 01.11.1955; "Положение о землях предоставленных транспорту", затверджене Постановою РНК СССР 07.02.1933; інші нормативні акти та будівельні норми) вимоги щодо виготовлення та отримання державного акта не передбачалося, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п.п.54, 55 "Общих начал землепользования и землеустройства" (Постанова ЦВК СРСР від 15.12.1928).

Оформлення прав органів шляхів сполучення на землі, що закріплювалися за ними, проводилося шляхом відведення за схемою згідно з вищезазначеними нормативними актами.

Ці обставини підтверджуються також і п.2 Положення про землі транспорту, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 08 січня 1981 року № 24, де зазначено, що "размеры земельных участков, предоставляемых для указанных целей, определяются в соответствии с утвержденными в установленном порядке нормами или проектно-технической документацией".

Надалі, після змін у законодавстві та введення інституту державних актів у земельних кодексах, вимоги щодо їх оформлення поширювалися тільки на нові земельні ділянки у разі їхнього відведення та не стосувалися наявних земель, що перебували в користуванні.

Проте, всупереч вищезазначеному спірна земельна ділянка була передана у власність, тоді коли залізниця, як суміжний користувач, не погоджувала ні проект відведення земельних ділянок, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі та не надавала погодження на вилучення земельних ділянок з постійного землекористування.

Малехівська сільська рада під час прийняття оскаржуваного рішення порушила також норми п. б ч. 4 ст. 84 ЗК України, який зазначає, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під державними залізницями. ПАТ "Укрзалізниця" є юридичною особою (господарським товариством), утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", Постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"; 100 відсотків акцій його закріплюються в державній власності. ПАТ "Укрзалізниця" утворене на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, його майно залізниці є державною власністю і закріплене за ним на праві повного господарського відання, а отже Малехівська сільська рада не мала правових підстав приймати оспорюване рішення порушуючи право землекористування залізниці.

Відповідно до п. 5 ст. 116 Земельного кодексу України надання в користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому Кодексом.

Відповідно до п. 2 ст. 149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Відповідно до п. 10 ст. 149 ЗК України у разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку. Оскільки спір між сторонами щодо надання згоди позивача на вилучення земельної ділянки з метою її передачі у власність ОСОБА_1 не вирішувався, то вважає, що відсутні підстави для прийняття Малехівською сільською радою рішення про надання земельної ділянки ОСОБА_1 .

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 17 січня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Українська залізниця» відмовлено.

Рішення суду оскаржила регіональна філія «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця»

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що позивачем надано належні докази в підтвердження своїх заявлених позовних вимог. Також вважає рішення Малехівської сільської ради незаконним, оскільки таке суперечить чинному законодавству, прийняте з перевищенням наданих повноважень, що порушує право Залізниці на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху. В апеляційній скарзі просить рішення Жовківського районного суду Львівської області від 17 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення їх позовних вимог. Також просить вирішити питання судових витрат.

Постановою апеляційного суду Львівської області від 16 травня 2018 року апеляційна скарга ПАТ «Українська залізниця» задоволена частково, рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ПАТ «Українська залізниця» відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року постанову апеляційного суду Львівської області від 16 травня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 28.04.2021 залучено Львівську міську раду як правонаступника відповідача Малехівської сільської ради до участі у справі.

У судовому засідання апеляційної інстанції представник ПАТ «Українська залізниця» Завалишин Ю.О. просив апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, тому розгляд справи проводиться в їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до погосподарського обліку с. Малехів 1974 - 1976 року (погосподарська книга №2 на 1974 р., 1975 р., 1976 р., особистий рахунок № НОМЕР_1 , с. 68-69) за домогосподарством по АДРЕСА_1 обліковувалось: всього землі, що знаходилась в користуванні господарства - 0,25 га; землі біля будинку - 0.15 га; жилий будинок 1920 року забудови.

Із довідки Малехівської сільської ради Жовківського району від 16.11.2016 № 1574/02-19, виданої гр. ОСОБА_1 вбачається, що згідно книги обліку сплати земельного податку за використання землі на території Малехівської сільської ради, за користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , площею 0,1500 га, було сплачено земельний податок за період з 1999 по 2009. З 2010 земельний податок не сплачувався, оскільки землекористувач звільнений від сплати земельного податку, є пенсіонером.

Із довідки Малехівської сільської ради Жовківського району від 26.12.2016 № 1863/02-19 вбачається, що дорога по АДРЕСА_1 перебуває на балансі Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області. У 2015 на замовлення Малехівської сільської ради та на підставі проектної документації, щодо якої видано експертний звіт філії ДП «УКРДЕРЖБУДЕКСПЕРТИЗА» у Львівській області від 02.04.2015 №14-0389- 15, проведено капітальний ремонт дороги комунальної власності по АДРЕСА_1 за рахунок бюджету с. Малехів на загальну суму 1137.390 тис. грн.

Із копії рішення Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області від 27 лютого 2008 року № 10 «Про безкоштовну передачу у приватну власність земельних ділянок» встановлено, що передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 площею 0,1499 га.

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 09 грудня 2010, виданим на підставі рішення Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області від 27 лютого 2008, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1499 га по АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області від 23 грудня 2014 № 13 надано дозвіл державному територіально-галузевому об`єднанню «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки у постійне користування об`єднанню у межах населенного пункту Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області.

З акту обстеження ВСП «Кам`янка-Бузька дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» земельної ділянки від 17 листопада 2015 вбачається, що комісія ПАТ «Українська залізниця» здійснила обстеження земельної ділянки у межах населеного пункту на території Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, де виявила на 20км+52м 20км+63м перегону РудноПідбірці за ходом кілометрів з правої сторони від осі головної колії на відстані 15 метрів знаходиться земельна ділянка огороджена сіткою, по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 . Смуга відведення залізниці згідно з даними матеріалів становить 20 м. Площа перекриття із суміжним землевласником становить 0,0030 га (а.с. 12 т.1).

Згідно з довідкою про сплату земельного податку ВСП «Кам`янка-Бузька дистанція колії» державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» від 20 листопада 2015 вбачається, що згідно з податковою декларацією сплати за землю у Малехівській сільській раді Жовківського району Львівської області числиться земельна ділянка площею 14,2 га, за яку проведено нарахування і сплату земельного податку у: 2014 сплачено 28 108 грн 90 коп., у 2015 році станом на 20 листопада 2015 сплачено 26 332 грн 11 коп. (а.с. 13 т.1).

Із довідки Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області від 26 грудня 2016 встнановлено, що дорога по вул. Лесі Українки у с. Малехів Жовківського району Львівської області перебуває на балансі Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області (а.с. 110 т.1).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про транспорт». До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Для забезпечення у межах смуги відведення нормальної експлуатації залізничних колій, ліній електропостачання та зв`язку, інших пристроїв та об`єктів залізничного транспорту загального користування, а також у місцях, де є небезпека зсувів, обвалів, розмивів, селей, снігозанесень та інших небезпечних впливів, встановлюються охоронні зони. Охоронні зони ділянки землі, прилеглі до земель залізничного транспорту загального користування і необхідні для забезпечення збереження, міцності та стійкості споруд, пристроїв та інших об`єктів залізничного транспорту. Порядок встановлення охоронних зон, їх розміри і режим користування визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про транспорт» землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із Земельним кодексом України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту.

Частиною першою статті 23 Закону України «Про транспорт», яка кореспондується з положеннями статті 68 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні та укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Правовий статус земель залізничного транспорту визначено законом і не може бути змінено в будь-який інший спосіб, аніж визначено законодавством. Наявність чи відсутність у залізниці документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, який ґрунтується на визначеному законом юридичному факті належності земель до залізничного транспорту.

За таких обставин наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом.

Близькі за змістом правові висновки викладено в постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 3-305гс15, у постановах Верховного Суду від 01 лютого 2018 року у справі № 909/277/16, від 14 березня 2019 року у справі № 918/1373/16, від 19 лютого 2020 року у справі № 466/1058/15-ц (провадження № 61-23268св18), від 13 січня 2021 року у справі № 715/2402/18 (провадження № 61-8999св20).

Оскільки частина спірної земельної ділянки накладається на земельну ділянку залізничного транспорту, яка перебуває у користуванні АТ «Українська залізниця», Малехівська сільська рада не мала законних повноважень розпоряджатися землями такої категорії.

Як убачається з матеріалів справи, 03 жовтня 2016 року представник Малехівської сільської ради скерував на адресу суду заяву про застосування строку позовної давності.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

На підставі Закону № 4176-VІ, що набрав чинності 15 січня 2012 року, виключено пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України, яким було передбачено, що позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Однак відповідно до пункту 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4176-VI протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про: 1) визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства або обману; 2) застосування наслідків нікчемного правочину; 3) визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Закон № 4176-VІ набрав чинності 15 січня 2012 року, а позивач звернувся до суду із цим позовом у вересні 2016 року, мотивуючи позов тим, що про порушене право позивачу стало відомо у листопаді 2015 року (під час обстеження земельної ділянки у межах населеного пункту на території Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

За змістом ст. 261 ЦК України законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня. коли особа повинна була довідатися про порушення свого права. Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

Отже, при визначенні початку перебігу строку позовної давності, суду необхідно з`ясовувати та враховувати обставини як щодо моменту коли особа довідалась, так і щодо моменту коли особа могла дізнатися (мала можливість дізнатися) про порушення свого права в їх сукупності, як обов`язкових складових визначення початку перебігу позовної давності.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 57/314-6/526-2012, від 06.02.2020 у справі № 916/2828/18.

Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та статтею 81 діючого ЦПК України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

За статтею 79? ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до частини 1 статті 193 ЗК України (2001 року) і статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Статтею 194 ЗК України встановлено, що призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

В свою чергу, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових права на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та обмежень.

Таким чином, на момент офіційної реєстрації Державного акту про право власності на землю позивач мав можливість виявити порушення визначеного законом порядку виділення земельної ділянки, ініціювати відповідні процедури перевірки і звернення до суду, в межах передбаченого у ст. 257 ЦК України строку позовної давності, однак, правом на звернення до суду з позовом залізниця у встановлені строки, не скористалась.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року, «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року визначено, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

У питаннях, пов`язаних із застосуванням строків давності, Європейський суд з прав людини висловив свою позицію, зокрема, в справі Олександр Волков проти України (Заява N 21722/11 остаточне рішення від 27 травня 2013 року, §137), вказавши, що … строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними ... Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

Таким чином право особи на звернення до суду не є необмеженим.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що відмова національного суду обґрунтувати причину відхилення заперечення стосовно спливу позовної давності є порушенням статті 6 Конвенції. Встановлена законом позовна давність була важливим аргументом, вказаним компанією-заявником в ході судового розгляду. Якби він був прийнятий, то це, можливо, могло призвести до відмови в позові. Проте, суд не навів ніяких обґрунтованих причин для неприйняття до уваги цього важливого аргументу (GRAFESCOLO S.R.L. v.THE REPUBLIC OF MOLDOVA, № 36157/08, § 22, 23, ЄСПЛ, від 22 липня 2014 року).

У справі, що переглядається, ПАТ «Українська залізниця» просило визнати недійсним рішення органу місцевого самоврядування за 2008, а з позовом звернулося у 2016, тобто, через 8 років.

В ході розгляду справи, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що АТ «Українська залізниця» не мало об`єктивної можливості довідатися про оспорюване рішення органу місцевого самоврядування, яке перебуває у загальному доступі.

Цей висновок не спростовується доводами позивача про те, що про порушення своїх прав він дізнався лише у листопаді 2015, після складення комісією акта обстеження спірної земельної ділянки, адже доказів про неможливість виявити цей факт до вказаної дати, тобто раніше, внаслідок реалізації функції контролю за використанням земель залізничного транспорту, позивачем не надано.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про пропуск позивачем позовної давності за вимогою про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та як наслідок про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги з цих підстав. Інші позовні вимоги є похідними від цієї вимоги, а тому також не підлягають задоволенню.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 450/1435/15-ц (провадження № 61-5259св19), від 04 серпня 2021 року у справі № 444/2295/18 обставини яких є подібними до обставин даної справи.

Враховуючи, що відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції помилкового виходив з того, що підставою для такої відмови є недоведеність позовних вимог, а не пропуск позовної давності, висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, з ухвалення нового про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 17 січня 2017 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову ПАТ «Українська залізниця» до Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, ОСОБА_1 , третя особа: Відділ Держгеокадастру у Жовківському районі про визнання незаконним та скасування рішення Малехівської сільської ради, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:15.11.2021.

Головуючий

Судді