Житомирський апеляційний суд
Категорія 65 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б, Шевчук А.М.

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №295/13710/20 за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «М 16» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 15 березня 2021 року, яке ухвалено суддею Зосименко О.М.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «М 16» (далі - ОСББ «М 16») звернулось з позовом до суду, на обґрунтування якого зазначило, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 , який перебуває на балансі ОСББ «М 16». Відповідач користується житлово-комунальними послугами за утримання будинку та прибудинкової території, які надає позивач. Однак, кошти за надані послуги не сплачує, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.10.2017 року по 30.09.2020 року в сумі 3558,00 грн, з яких 2845,93 грн. - заборгованість за наданні житлово-комунальні послуги (членські внески), 121,41 грн. - 3% річних, 590,66 грн. - інфляційних витрат.

З урахуванням вищевикладеного, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості за комунальні послуги, з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних за весь час прострочення виконання зобов`язання та понесені судові витрати.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15 березня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «М 16» заборгованість за період з 01.10.2017 року по 30.09.2020 року в сумі 3558,00 грн, з яких 2845,93 грн. - заборгованість за надані житлово-комунальні послуги (членські внески), 121,41 грн. - 3% річних, 590,66 грн. - інфляційних витрат, а також судовий збір в розмірі 2102,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким провадження у справі закрити. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначила, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження надання будь-яких послуг та наявності підстав для стягнення коштів за їх надання. Крім того, суд безпідставно не виніс заочне рішення у цій справі, враховуючи, що розгляд справи відбувся за відсутності відповідача. Також вважає, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки стосується корпоративних правовідносин між сторонами, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечив, надіславши відзив, у якому просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Рішення суду вважає законним, обґрунтованим та прийнятим у повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права, а твердження апелянта безпідставними як такі, що не ґрунтуються на чинному законодавстві та доказах наданих сторонами. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу під час підготовки відзиву на апеляційну скаргу в розмірі 1000,00 грн.

Відповідач ОСОБА_1 надіслала до суду клопотання, в якому просила звільнити її від витрат на професійну правничу допомогу, які просить стягнути представник позивача, чи зменшити їх розмір, у разі відхилення її апеляційної скарги. При цьому зазначає, щорозмір таких витрат не є співмірним із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг, не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Балансоутримувачем вказаного будинку є Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «М 16».

Протоколом № 6 Загальних зборів ОСББ «М 16» від 20 травня 2017 року, а саме пунктом 4 порядку денного Зборів було затверджено кошторис з внеском на утримання будинку та прибудинкової території в сумі 2, 93 гри. за 1 м.кв. 1 поверхи і 3,50 грн. зі 1 м.кв. 2-9 поверхи та ремонтним фондом на погашення кредиту в АБ «Укргазбанк» в сумі 0,58 грн. за 1 м.кв. для квартир з централізованим опаленням і 0,15 грн. за 1 м.кв. для квартир без централізованого опалення.

Протоколом № 7 Загальних зборів ОСББ «М 16» від 13 січня 2018 року, а саме пунктом 5 порядку денного Зборів було затверджено кошторис на 2018 рік з тим самим внеском на утримання будинку та прибудинкової території в сумі 2,93 грн. за 1 м.кв. 1 поверхи і 3,50 грн. зі 1 м.кв. 2-9 поверхи та ремонтним фондом на погашення кредиту в АБ «Укргазбанк» в сумі 0,58 грн. за 1 м.кв. для квартир з централізованим опаленням і 0,15 грн. за 1 м.кв. для квартир без централізованого опалення.

Крім того, протоколом № 9 Загальних зборів ОСББ «М 16» від 24 грудня 2018 року, а саме пунктом 4 порядку денного Зборів було затверджено кошторис на 2019 рік з внеском на утримання будинку та прибудинкової території в сумі 4,24 грн. за 1 м.кв. - 1 поверхи і 5,08 грн. за 1 м.кв. 2-9 поверхи. Вказаний кошторис діяв на 2020 рік.

Як свідчать матеріали справи, договір про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території між ОСББ «М 16» та відповідачем не укладався.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань співвласників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені Законами України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Виходячи з положень ч. 1 ст. 17, ст. 20, ч. ч. 6, 7, 8 ст. 22, ч. 4 ст. 23 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» власники квартир у багатоквартирному будинку, функції по утриманню якого і прибудинкової території здійснює об`єднання співвласників, зобов`язані нести витрати по утриманню спільного неподільного майна.

Згідно ст. 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та Статутом об`єднання внески і платежі.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком в тому числі включають: витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку та інше.

Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат.

За положеннями ч. 3 ст. 12 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, зокрема, встановлювати порядок сплати, перелік, розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного ремонтного фондів; визначати підрядника, укладати договори про управління експлуатацію, обслуговування, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення майна з будь-якою фізичною або юридичною особою; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків та платежів.

Статтею 322 ЦК України передбачено обов`язок власника утримувати майно, що йому належить.

Згідно ст. 162 ЖК України власники (споживачі) повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Як вбачається зі змісту ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач має право звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодувати завдані збитки майну, що перебуває у нього на балансі.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду № 285/4671/15-ц від 14.01.2019 року.

З наданої копії розрахунку заборгованості по членським внескам на утримання будинку та прибудинкової території по квартирі АДРЕСА_1 , за період з 01.10.2017 по 30.09.2020 за ОСОБА_1 рахується заборгованість у розмірі 2845,93 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач, отримуючи комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території (членські внески), в якому розташована належна їй на праві власності квартира, зобов`язана вносити за них плату, якщо вона фактично користувалась ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг, не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі.З урахуванням вищевикладеного, районний суд обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості за комунальні послуги, з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 590,66 грн, три процентів річних в сумі 121,41 грн. за весь час прострочення виконання зобов`язання, а також судові витрати.

Доводи апеляційної скарги щодо невинесення судом по справі заочного рішення є безпідставним.

Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді, подавала клопотання та скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву, що за вказаних обставин виключає можливість постановлення заочного рішення у цій справі.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для закриття провадження у справі відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки наведена відповідачем судова практика стосується вирішення корпоративних взаємовідносин між членом ОСББ та керівним органом такого ОСББ, і жодним чином не стосується зобов`язання власника (фізичної особи) нерухомого майна сплачувати витрати ОСББ на утримання такого майна.

Отже вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини у справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, тому ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу під час підготовки відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що вони підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Встановлено, що 01 листопада 2020 року ОСББ «М 16», в особі голови правління Мельничук О.П., та адвокатське бюро «Могильницький та Партнери» в особі керуючого Могильницького В.Ю, який діє на підставі статуту та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії № 638, уклали договір про надання правової допомоги.

Пунктом 3.2 договору про надання правової допомоги встановлено, що гонорар складається із суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені у додатку 1 до цього договору.

До відзиву на апеляційну скаргу додано акт наданих послуг від 14.09.2021, з якого вбачається, що адвокатом надано послуги - підготовка проекту відзиву на апеляційну скаргу у справі № 295/13710/20, вартістю 1000,00 грн.

На підтвердження оплати витрат на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн. надано платіжне доручення № 1 від 14.09.2021 року.

З урахуванням викладеного, враховуючи принципи розумності і співмірності, складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт та часом витраченим на їх виконання, колегія суддів дійшла висновку, що заява представника позивача підлягає до часткового задоволення та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені і документально підтвердженні витрати на правничу допомогу в сумі 500,00 грн.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб(п.3 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м.Житомира від 15 березня 2021 року- без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «М 16» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді