Номер провадження: 22-ц/813/8744/21
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю.В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_4 про повернення коштів за неукладеним договором

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року, ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_4 про повернення коштів за неукладеним договором.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_4 про повернення коштів за неукладеним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Берегівським РВ УМВС України в Закарпатській області 21.02.1996р., зареєстрованого: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , код платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 грошові кошти в сумі 60000 (Шістдесят тисяч) доларів США, що в еквіваленті до гривні, на день ухвалення рішення, згідно офіційного курсу НБУ становить 1475904 (Один мільйон чотириста сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот чотири) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Берегівським РВ УМВС України в Закарпатській області 21.02.1996р. зареєстрованого: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , код платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 9162 (дев`ять тисяч сто шістдесят дві) грн. 40 коп., та 10000 (Десять тисяч) грн. витрати на правову допомогу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 травня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_4 про повернення коштів за неукладеним договором (том ІІ: а.с. 88-90).

Постановою Верховного суду від 19 травня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задоволено. Ухвалу Одеського апеляційного суду від 12 травня 2020 року про відмову

у відкритті апеляційного провадження скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття апеляційного провадження (том ІІ: а.с. 151-155).

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07 червня 2021 року визначено склад колегії суддів: Головуючий суддя - Цюра Т.В., судді - Гірняк Л.А., Сегеда С.М. (том ІІ: а.с. 157).

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд у задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_6 ( ОСОБА_2 ) відмовити у повному обсязі.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 04.11.2021 року, з`явився представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5

ОСОБА_6 та третя особа ОСОБА_4 до суду апеляційної інстанції не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії складеної ОСОБА_6 розписки, ОСОБА_6 у період часу з 12.02.2014р. по 31.12.2015р. отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 60000 доларів США, а саме:

-7000 доларів США - 12.02.2014р.;

-3000 доларів США - 19.02.2014р.;

-10000 доларів США - 02.03.2014р.;

-7000 доларів США - 05.03.2014р.;

-1500 доларів США;

-3000 доларів США - 18.10.2014р.;

-5000 доларів США - 30.10.2014р.;

-5000 доларів США 16.11.2014р.;

-4500 доларів США - 22.07.2015р.;

-4000 доларів США - 07.10.2015р.;

-10000 доларів США - 31.12.2015р. (т. 1 а. с. 15-15 об.).

Із змісту вказаної розписки вбачається, що вищевказану суму коштів ОСОБА_6 отримав як аванс за будинок, що продається по АДРЕСА_3 .

Таким чином, факт передачі ОСОБА_3 коштів ОСОБА_6 у розмірі 60000 доларів США, як аванс за купівлю будинку по АДРЕСА_3 , підтверджується власноруч написаною ОСОБА_6 розпискою.

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1 а. с. 139) та копії свідоцтва про право власності (т. 1 а. с. 141) вбачається, що власником житлового будинку АДРЕСА_3 та земельної ділянки, на якій розташований вказаний будинок, є - третя особа ОСОБА_4 .

Судом також встановлено, що 06.12.2018р. представник ОСОБА_3 направив ОСОБА_6 лист-повідомлення про те, що з моменту отримання вказаного листа, останній повинен вжити заходів, щодо укладення договору або повернення коштів, які ОСОБА_6 отримав від позивача, однак не вжив жодних заходів, договір купівлі-продажу не уклав, гроші не повернув (т. 1 а. с. 29).

Крім того, приватним нотаріусом Хома А.С. здійснено виклик відповідача для явки до нотаріуса, з метою укладення договору купівлі-продажу, який ОСОБА_6 отримав 14.12.2018, що підтверджується копією квитанції служби кур`єрської доставки ( т. 1 а. с. 31).

Однак, відповідачем не вжито заходів щодо оформлення договору купівлі-продажу між сторонами, гроші, передані йому ОСОБА_3 відповідач не повернув.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову, районний суд виходив з того, що між сторонами відсутні належним чином оформлені договірні відносини, оскільки ні договір позики, ні договір купівлі-продажу, ні попередній договір про укладення в майбутньому сторонами договору купівлі-продажу будинку у порядку, визначеному чинним законодавством України, не укладався, відповідач не був власником спірного будинку, власником зазначеного будинку є третя особа ОСОБА_4 . Тобто, правова підстава набуття відповідачем грошових коштів в розмірі 60000 доларів США за рахунок позивача була відсутня взагалі, що дає суду можливість застосувати до спірних правовідносин правову конструкцію ст. 1212 ЦК України.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, ч.1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч.1,2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 657 ЦК України встановлено вимогу щодо укладення договору купівлі-продажу квартири у письмовій формі, з нотаріальними посвідченнями та державною реєстрацією.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Статтею 1213 ЦК України передбачено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Судовим розглядом справи встановлено, що у період часу з 12.02.2014р. по 31.12.2015р. відповідач ОСОБА_6 отримав від позивачки ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 60000 доларів США, а саме: 7000 доларів США - 12.02.2014р.; 3000 доларів США - 19.02.2014р.; 10000 доларів США - 02.03.2014р.; 7000 доларів США - 05.03.2014р.; 1500 доларів США; 3000 доларів США - 18.10.2014р.; 5000 доларів США - 30.10.2014р.; 5000 доларів США 16.11.2014р.; 4500 доларів США - 22.07.2015р.; 4000 доларів США - 07.10.2015р.; 10000 доларів США - 31.12.2015р.

Вказана обставина підтверджується розпискою від імені ОСОБА_6 , яка міститься в матеріалах справи (том І: а.с. 15, 15 зворот).

Також зі змісту вказаної розписки вбачається, що вищевказану суму коштів ОСОБА_6 отримав як аванс за будинок, що продається по АДРЕСА_3 .

Вказана розписка відповідачем ОСОБА_6 не оспорювалась і під сумнів не ставилась.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що заявлені вимоги ОСОБА_3 підлягають захисту за допомогою правового механізму, передбаченому ст. 1212 ЦК України.

У доводах апеляційної скарги, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_2 посилається на те, що в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що апелянт зазначав, що між ним та ОСОБА_3 чи ОСОБА_7 не було жодних домовленостей щодо договору купівлі - продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Разом з тим, апеляційний суд критично оцінює вказані доводи апелянта, з огляду на те, що як вбачається з власноруч написаної відповідачем - ОСОБА_6 розписки про отримання від позивачки ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 60 000 доларів США, відповідач ОСОБА_6 сам зазначив, що вказані кошти він отримав в якості авансу за будинок АДРЕСА_3 (том І: а.с. 15, 15 зворот).

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, зі змісту позовної заяви ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , за участю третьої особи - ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у справі № 521/16277/19, представник ОСОБА_6 зазначав, що: «12.02.2014 року між ОСОБА_6 , який діє в інтересах та за згодою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 була досягнута усна угода про придбання будинку по АДРЕСА_3 .

Тобто, ОСОБА_6 підтверджує наявність усних домовленостей з ОСОБА_3 щодо придбання вищевказаного будинку.

Крім того, у вказаній позовній заяві ОСОБА_6 також вказує, що: «на виконання умов усної домовленості з 12.02.2014 по 31.12.2015 ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_3 орендну плату за 22 міс. у розмірі 13200 доларів США в рахунок вартості будинку, а всього отримано було 60000 доларів США про що було складено розписну».

Тобто, ОСОБА_6 повністю підтвердив факт отримання ним коштів від ОСОБА_3 у розмірі 60 тис. доларів США та складання відповідної розписки.

При цьому, як вбачається зі змісту вказаної розписки, складеної та підписано особисто ОСОБА_6 , чітко зазначено, що він отримав від ОСОБА_3 кошти, як аванс за будинок, який продається за адресою: АДРЕСА_3 . В розписці відсутнє жодне слово, щодо орендної плати, а тому безпідставними є і доводи ОСОБА_6 викладені у апеляційній скарзі про те, що 13200 доларів США від вказаної суми (60000 доларів) це сума сплаченої наперед орендна плата за 22 місяці.

Твердження апелянта щодо ринкової вартості будинку не мають жодного значення, оскільки позивачка ОСОБА_3 не просить визнати за нею право власності на будинок чи частину будинку.

Таким чином наведені в апеляційній скарзі доводи спростовуються матеріалами справи та встановленими судами обставинами, в цілому зводяться до переоцінки доказів та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 15 січня 2020 року у справі №145/1330/17.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_4 про повернення коштів за неукладеним договором- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12.11.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда