КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 381/1628/18 Головуючий у суді першої інстанції: Остахноіич А.В.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

09 листопада 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» про визнання кредитного, іпотечного договору поручительства недійсним, відшкодування збитків та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2010 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Український промисловий банк» про визнання кредитного, іпотечного договору поручительства недійсним, відшкодування збитків та моральної шкоди задоволено частково.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, особа. що не брала участі у справі - ТОВ «Консалт Солюшенс» подало апеляційну скаргу, пропустивши строк на апеляційне оскарження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Консалт Солюшенс» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2010 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме - зазначення поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи, копію ухвали Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року ТОВ «Консалт Солюшенс» отримало 25 жовтня 2021 року, що підтверджується роздруківкою відстеження поштового відправлення (том 2 а.с. 8).

На виконання вимог вказаної ухвали до Київського апеляційного суду від ТОВ «Консалт Солюшенс» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.(том 2 а.с. 7-13).

На обґрунтування доводів клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, ТОВ«Консалт Солюшенс» посилається на те, що ТОВ«Консалт Солюшенс» не брало участі у справі, тому, згідно вимог чинного цивільного процесуального закону, строк для оскарження рішення суду становить тридцять днів з моменту отримання копії повного тексту оскаржуваного рішення суду, і так як ТОВ «Консалт Солюшенс» отримало копію оскаржуваного рішення 16 серпня 2021 року разом із відповіддю Фастівського міськрайонного суду Київської області, строк на апеляційне оскарження рішення суду підлягає поновленню.

Вивчивши матеріали справи та проаналізувавши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження з наступних підстав.

Оскаржуване рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області ухвалено 17 червня 2010 року.

Відповідно до п. 13 Перехідних положень ЦПК України, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 294 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення), апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Консалт Солюшенс» отримало копію оскаржуваного рішення 16 серпня 2021 року разом із відповіддю Фастівського міськрайонного суду Київської області (том 1 а.с. 167). Вказана обставина підтверджується копією конверта (том 1 а.с. 168).

Отже, останнім днем строку на апеляційне оскарження рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2010 рокудля ТОВ «Консалт Солюшенс» є 26 серпня 2021 року. Як вбачається із штампу реєстрації вхідної кореспонденції Фастівського міськрайонного суду Київської області, апеляційну скаргу ТОВ «Консалт Солюшенс» подано до суду першої інстанції 20 вересня 2021 року, тобто на тридцять четвертий день після отримання апелянтом копії оскаржуваного рішення суду (том 1 а.с. 153).

Жодних підстав, які перешкоджали подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк (після отримання копії судового рішення), апелянт не вказав.

Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пункти 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (справа «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, від 3 квітня 2008 року).

Практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України», заява № 23436/03).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінувати учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій.

При вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду.

Інститут процесуальних строків сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників справи та інших заінтересованих осіб добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Право на апеляційне оскарження судового рішення залежить від обізнаності про наявність судового спору та своєчасності отримання судового рішення суду першої інстанції.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Поважними причинами пропуску процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення заяви стає неможливим або утрудненим, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строків на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання не може бути задоволене.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Сам лише факт подання апеляційної скарги після спливу більш ніж 11 років особою, не залученою до участі у справі, за відсутності інших підстав пропуску строку на апеляційне оскарження, зважаючи на дату ухвалення оскарженого рішення (2010 рік), не може вважатися беззаперечною підставою для поновлення процесуального строку, передбаченого на апеляційне оскарження.

За правилами ч. 3 ст. 354 та ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, однак строк на апеляційне оскарження може бути поновлений у разі подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі у ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Отже, положення частини другої статті 358 ЦПК України дають право суду на поновлення строку на апеляційне оскарження, але не вказують про обов`язок вчинення таких дій.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі 753/2377/13.

Посилання апелянта на п. 9 Перехідних положень ЦПК України (справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу) не може враховуватися судом під час вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду в даному випадку, оскільки вказаний пункт перехідних положень стосується справ, розгляд яких продовжується, а оскаржуване рішення було ухвалене до набрання чинності ЦПК України в редакції закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Як передбачено ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Отже, зазначені скаржником підстави не є поважними для забезпечення процедури поновлення строку на оскарження, оскільки не містять посилання на конкретні об`єктивні причини пропуску строку на апеляційне скарження та ґрунтуються на власному помилковому тлумаченні апелянтом норм закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому ст. 358 ЦПК України.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, апелянтом, всупереч вимог цивільно-процесуального законодавства, не надано обґрунтованих підстав для поновлення пропущеного строку, тому за зазначеною апеляційною скаргою відсутні підстави для відкриття апеляційного провадження.

За таких обставин, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Консалт Солюшенс» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2010 року слід відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 358 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» про визнання кредитного, іпотечного договору поручительства недійсним, відшкодування збитків та моральної шкоди - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар