ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/1890/21 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.

секретар Юськів І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Зіновкіної Олени Павлівни, діючої від імені ОСОБА_1 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 04 серпня 2021 року, у складі судді Майдан С.І., у справі за позовом ОСОБА_2 , діючого від імені ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

06 серпня 2018 року ОСОБА_2 , діючий від імені ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідачки на користь позивача грошові кошти у сумі 706 875,66 грн та судові витрати.

Позов, з посиланням на положення ст.ст.1000, 1003, 1004, 1006, 1007 ЦК України, обґрунтований наступним.

06 жовтня 2014 року між позивачем та ОСОБА_4 був укладений договір доручення на строк 1 рік, на підтвердження якого останній була видана довіреність від 06.10.2014 року, яка посвідчена командиром Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 та внесена до Єдиного реєстру довіреностей від №41738050.

Відповідно до умов договору доручення, які викладені в тексті довіреності від 06.10.2014 року, позивач доручив відповідачці бути його представником в усіх органах державної влада та місцевого самоврядування, на підприємствах, установах, організаціях незалежно від організаційно-правової форми, тощо.

На виконання умов договору доручення відповідачкою від імені та в інтересах позивача 02 березня 2015 року був укладений із Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії в м. Херсоні договір строкового банківського вкладу зі сплатою процентів після закінчення строку вкладу "Ощадний" №20274-4881, відповідно до якого АТ "Укрексімбанк" відкрив позивачу (як вкладнику) вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_2 для збереження коштів від вкладника або для вкладника.

В період з 02.03.2015 року по 04.08.2015 року на зазначений рахунок були зараховані грошові кошти у загальному розмірі 30 475 доларів США, що підтверджується довідкою АТ "Укрексімбанк" від 15.03.2018 року №069-04/206. Вказані кошти це кошти позивача, які нараховувались і виплачувались йому як військовослужбовцю, що проходив військову службу в складі миротворчого контингенту Організації об`єднаних націй в республіці Ліберія та республіці Сьєра-Леоне.

В свою чергу, в період з 02.03.2015 року по 04.08.2015 року відповідачка отримала з вкладеного (депозитного) рахунку, що належить позивачу, 28 005 доларів США, що підтверджується довідкою АТ "Укрексімбанк" від 15.03.2018 року та відповідними розрахунковими документами банку, доданими до позовної заяви.

При цьому під час дії договору позивач та відповідачка одружилися, а саме 01.07.2015 року, але це не змінило суті та не припинило правовідносин, що склалися між сторонами внаслідок укладення договору доручення, а отже відповідачка мала передати після закінчення дії договору доручення усі отримані за період з 02.03.2015 року по 01.07.2015 року кошти у розмірі 26 091 доларів США. Однак, вказані кошти передані не були.

З метою отримання коштів позивач звернувся 18.06.2018 року до відповідачки із листом повернення довіреності та коштів, отриманих від банку, проте вказана пропозиція була проігнорована.

На підставі викладеного просив задовольнити позов, стягнувши з відповідачки 706 875,66 грн як еквівалент 26 091 доларів США з розрахунку 2709,2701 грн за 100 доларів США.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.10.2018 року відкрито провадження за справою та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого провадження (а.с.69).

27.11.2018 року адвокат Сергет Юлія Валентинівна, діюча від імені відповідачки ОСОБА_3 , подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позову відмовити з огляду на таке.

Зазначила, що сторони з листопада 2013 року проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, були пов`язані спільним побутом.

01.07.2015 року сторони уклали шлюб, у якому у них народилася дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 03.07.2018 року шлюб між сторонами розірвано.

Позивач є військовозобов`язаний Збройних сил України, який, починаючи з 2001 року проходив військову службу як на території України та і за її межами (зокрема у країнах Тропічної Африки Сьєра-Леоне, Ліберія). Внаслідок проходження служби в особливих умовах позивачу виплачувалось грошове забезпечення у період з 2001-2015р.р. Вказані кошти були зараховані на поточний рахунок позивача і були зняті ним, що підтверджується банківською випискою за контрактом за період з 01.06.2014 року по 13.06.2017 року, довідкою АТ "Укрексімбанк" від 12.06.2018 року № 069-04/473, банківською випискою за період з 06.08.2014 року по 13.06.2017 року. Про це зазначається особисто ОСОБА_1 у своїй зустрічній позовній заяві у справі №766/7699/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Отже, грошові кошти, які було видано відповідачу на підставі довіреності №б/н від 06.10.2014 року від імені ОСОБА_1 були отримані позивачем, що їм не заперечується.

Також вказала, що договору доручення між сторонами не укладалося, більш того, в довіреності не вказано, що вона видана на підставі договору доручення. Довіреність не містить умови щодо порядку та строків повернення грошових коштів, а містить лише строк дії довіреності, а, виходячи з аналізу ст.ст.1000, 1003, 1004 ЦК України, у договорі доручення або у видані на підставі нього довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному.

Для виконання виданої довіреності відповідачка була уповноважена відкривати, закривати, переоформлювати карткові та депозитні рахунки, поточні рахунки, отримувати готівкові кошти, а також виконувати всі інші дії. пов`язані з виконанням цієї довіреності. Жодних претензій до відповідачки щодо повернення будь-яких коштів позивач на протязі усього часу не заявляв. як і не вчиняв дій щодо скасування довіреності у відповідності до ч.1 ст.249 ЦК України.

З урахуванням наведеного, просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 14.08.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.122).

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04 серпня 2021 року у задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами був укладений договір доручення, на підтвердження якого ОСОБА_1 була видана довіреність від 06.10.2014 року, яка посвідчена командиром Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 та внесена до Єдиного реєстру довіреностей від № 41738050.
Також суд виходив з того, що договору доручення між сторонами не укладалося, більш того, в довіреності не вказано, що вона видана на підставі договору доручення, довіреність не містить умови щодо порядку та строків повернення грошових коштів, а містить лише строк дії довіреності, а виходячи з аналізу зазначених норм, зокрема ст.1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному.
Також суд виходив з того, що жодних претензій до відповідачки щодо повернення будь-яких грошових коштів позивач протягом всього часу не заявляв, як і не вчиняв дій щодо скасування довіреності у відповідності до ч.1 ст.249 ЦК України.
Також суд виходив з того, що вимога щодо повернення грошових коштів у розмірі 28910 доларів США була пред`явлена лише 18.06.2018 року після розірвання шлюбу, натомість з початку 2013 року сторони проживали однією сім`єю, мали спільний побут і грошові кошти витрачали в інтересах сім`ї.
Також суд виходив з того, що в іншій справі №766/7699/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя ОСОБА_1 було подано зустрічний позов, у якому він зазначив, що внаслідок проходження служби у військових умовах, позивачу виплачувалося грошове забезпечення, зокрема, за період в 2014-2015рр. Вказані кошти були зараховані на поточний рахунок позивача і були зняті ним, що підтверджується банківською випискою за контрактом за період з 01.06.2014 р. по 13.06.2017р. та довідкою АТ "Укрексімбанк". В судовому засіданні позивач підтвердив, що вказану зустрічну позовну заяву підписував він особисто і не заперечував щодо викладених в ній фактів.

На вказане рішення представником позивача подана апеляційна скарга, в якій він просить рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову. При цьому скаржник послався на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, зазначив, що висновки суду протирічать один одному, адже, з одного боку, він зазначає про укладення між сторонами договору доручення, на підтвердження якого позивачем була видана довіреність від 06.10.2014 року з наданням певних повноважень, зокрема, відкривати, закривати, переоформлювати карткові та депозитні рахунки, поточні рахунки, отримувати готівкові кошти, а, з іншого боку, суд зазначає, що договір доручення між сторонами не укладався і суд не сприймає визначені в довіреності дії, як чіткі юридичні дії, які належить вчинити відповідачу, довіреність не містить умови щодо порядку та строків повернення грошових коштів, а містить лише строк дії довіреності.

Також, вказав, що суд не звернув увагу на положення ст.1006 ЦК України, відповідно до якої обов`язок відповідача це виконати всі вимоги вказаної норми закону (зокрема, після виконання доручення надати звіт про виконання доручення та виправдані документи). Так, судом не надана правова оцінка тому, що відповідачкою не виконана вимога закону щодо повернення всього одержаного за договором доручення, зокрема, договір банківського вкладу, кошти в розмірі 29 091 доларів США. Доказів повернення вказаних коштів відповідачкою не надано, а тому вона має їх повернути.

Також, зазначив, що судом не враховано і того, що навіть перебування у шлюбі не змінює правову природу відносин між сторонами щодо виконання договору доручення, оскільки за ст.64 СК України подружжя мають право укладати між собою будь-які договори, що свідчить про необхідність застосування до таких договорів загальних положень зобов`язального права, у тому числі і передбачених ст.ст.525 і 526 ЦК України (щодо недопустимості односторонньої відмови від договору та необхідності виконання зобов`язань належним чином).

У своєму відзиві адвокат Сергет Юлія Валентинівна, діюча від імені відповідачки ОСОБА_3 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається таке.

Відповідно до копії Свідоцтва про шлюб від 01.07.2015 року, серія НОМЕР_3 , позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_7 уклали шлюб 01.07.2015 року, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу: ОСОБА_8 (а.с.81).

За копією Свідоцтва про народження від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.82).

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 03.07.2018 року у справі №766/6777/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дружини, шлюб між сторонами було розірвано і з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 1 000,00 грн щомісячно, починаючи з 18.04.2018 року до досягнення дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку (а.с.83-84).
Вказане рішення набрало законної сили 03.08.2018 року та оприлюднене в ЄДРСР.

Відповідно до Акту №69 від 23.11.2018 року, складеного за участю голови ОСББ "Комкова 83 та 85а" та двома мешканцями (квартир АДРЕСА_1 та 149, відповідно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ), до укладення шлюбу, починаючи з листопада 2013 року, сторони проживали разом однією сім`єю, вели спільне господарство. На той час сторони проживали за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ними проживали діти відповідачки від першого шлюбу ОСОБА_11 , 2007 р.н., ОСОБА_12 2004 р.н. (а.с.86).

ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 склали письмові розписки, в яких засвідчили, що ОСОБА_14 з листопада 2013 року по травень 2016 року проживала з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (адреса їх колишнього проживання) (а.с.87-89).

Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони відповідача ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_13 підтвердили той факт, що позивач та відповідачка до укладення шлюбу проживали разом з 2013 року, у них були відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до Довіреності від 06.10.2014 року, яка посвідчена командиром Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 та внесена до Єдиного реєстру довіреностей від № 41738050, позивач доручив відповідачці бути його представником в усіх органах державної влада та місцевого самоврядування, на підприємствах, установах, організаціях незалежно від організаційно-правової форми, та підпорядкуваннях, в посольствах, консульствах іноземних держав в Україні, в митних органах, органах юстиції, нотаріату, в житлово-експлуатаційних організаціях, у відповідному бюро технічної інвентаризації, в органах державної податкової адміністрації, податкової міліції, державного казначейства, державної статистики, в державні виконавчій службі, в правоохоронних органах, слідчих органах, органах прокуратури та внутрішніх справ, банківських та кредитних установах, в тому числі філіях та відділеннях АТ "Укрексімбанк", АТ "Ощадбанк", АБ "Укргазбанк" органах центру зайнятості, пенсійному фонді України та інших фондах, підприємствах , організаціях та їх відділеннях, а також представляти інтереси в усіх судових України, установах та інших компетентних органах та організаціях з усіма правами, які надаються законом позивачу, відповідачу, третій особі та потерплому, здійснювати усі процесуальні дії, в тому числі з правом повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання позову, зміни предмета позову, укладення мирової угоди, одержання присудженого майна або грошей, подавати апеляційні та касаційні скарги на рішення суду, отримувати виконавчі листи та подавати виконавчі документи до стягнення (а.с.13).

З метою реалізації цих прав, позивач уповноважив відповідача: подавати від його імені запити, звернення, скарги, клопотання, заяви, в тому числі позовні зави, одержувати довідки та документи у будь-яких компетентних органах, сплачувати державне мито, судовий збір та інші податки, збори, обов`язкові платежі, оскаржувати дії органів та посадових осіб у судовому та позасудовому порядку (в тому числі у вищестоящому органі, у керівника, в судових органах будь-якої із ланок), відкривати, закривати, переоформлювати карткові, депозитні, поточні рахунки, отримувати пін-конверти, готівкові кошти, розписуватись за нього, а також виконувати всі інші дії, пов`язані з виконанням довіреності.

Строк дії довіреності 1 рік без права передачі наданих повноважень третім особам та дійсна до 06.10.2015 року.

Реалізуючи надані довіреністю повноваження, відповідачкою ОСОБА_7 від імені та в інтересах позивача 02 березня 2015 року був укладений із Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії в м. Херсоні договір строкового банківського вкладу зі сплатою процентів після закінчення строку вкладу "Ощадний" №20274-4881, відповідно до якого АТ "Укрексімбанк" відкрив позивачу (як вкладнику) вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_2 для збереження коштів від вкладника або для вкладника (а.с.18-19).

Позивач є військовозобов`язаний Збройних сил України, який починаючи з 2001 року проходив військову службу як на території України так і за її межами. Це сторонами не заперечується.

Згідно Довідки АТ "Укрексімбанк" від 15.03.2018 року № 069-04/206 та тотожної їй Довідки АТ "Укрексімбанк" від 12.06.2018 року у філії банку у м. Херсоні на ім`я позивача ОСОБА_1 було відкрито рахунки:
--- депозитний рахунок № 881 від 02.03.2015 року у валюті доларах США. За період з 02.03.2015 року по 04.08.2015 року на вказаний рахунок було зараховано 30 475,00 доларів США. Видано 28 005,00 доларів США ОСОБА_7 на підставі довіреності № б/н від 06.10.2014 року від імені ОСОБА_1 . Видано 2 470,00 доларів США ОСОБА_1 . Рахунок закрито 04.08.2015 року;
--- депозитний рахунок № 3258 від 06.07.2016 року у валюті доларах США. За період з 06.07.2016 року по 06.03.2018 року на вказаний рахунок було зараховано 28 910,00 доларів США. Видано 28 910,00 доларів США ОСОБА_3 на підставі довіреності № 128 від 17.05.2016 року від імені ОСОБА_1 . Рахунок закрито 06.03.2018 року (а.с.16).

Сторонами не оспорюється, що за період з 02.03.2015 року по 01.07.2015 року (день укладення шлюбу між ними) відповідачка за довіреністю від імені ОСОБА_1 отримала у банку кошти у розмірі 26 091,00 доларів США.

Відповідно до Виписки за контрактом (номер контракту 001005173) за період з 01.06.2014 року по 13.06.2017 року були здійснені транзакції Укрексімбанк за контрактом позивачу на загальну суму 59 986,37 доларів США (а.с.92).

В період з 02.03.2015 року 04.08.2015 року позивач та відповідачка отримували готівку, що підтверджується довідкою АТ "Укрексімбанк" №069-06/571 від 09.07.2018 року та відповідними розрахунковими документами банку (а.с.17, 20-64).

До відзиву на позовну заяву відповідачкою надано копію зустрічної позовної заяви, поданої ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 , у цивільній справі №766/7699/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. В ній вказано, що внаслідок проходження служби у військових умовах, позивачу виплачувалося грошове забезпечення, зокрема, за період в 2014-2015рр. Вказані кошти були зараховані на поточний рахунок позивача і були зняті ним, що підтверджується банківською випискою за контрактом за період з 01.06.2014 р. по 13.06.2017р. та довідкою АТ "Укрексімбанк".
В судовому засіданні позивач підтвердив, що цю зустрічну позовну заяву підписував він особисто і не заперечував щодо викладених в ній фактів.

Законом України "Про доступ до судових рішень" встановлений порядок доступу до судових рішень з метою забезпечення відкритості діяльності судів загальної юрисдикції, прогнозованості судових рішень та сприяння однаковому застосуванню законодавства.

Відповідно до ч.5 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону, зокрема до відомостей, які дають можливість ідентифікувати фізичну особу.

У Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднене рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 січня 2020 року у вказаній вище справі №766/7699/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначала, що з 01 липня 2015 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Під час перебування у шлюбі ними за спільні кошти за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 15 липня 2015 року придбано майно, яке оформлено та зареєстровано на ім`я відповідача, а саме трикімнатна квартира, загальною площею 63,5кв.м, житловою 37,5кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Сімейні відносини між ними припинилися остаточно, згоди на добровільний розподіл майна не досягнуто, посилаючись на ст.ст.60, 69-71 СК України, ст.368 ЦК України, просила суд: визнати трикімнатну квартиру загальною площею 63,5 кв.м, житловою 37,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , спільною сумісною власністю її та ОСОБА_1 ; поділити спільне майно та визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеної квартири.
В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 01 липня 2015 року між ним та ОСОБА_3 був укладений шлюб, який на даний час фактично припинений. 15 липня 2015 року він уклав договір купівлі-продажу, відповідно до якого придбав за 149 000,00 грн квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Зазначив, що хоча квартира придбана в період шлюбу, проте за його особисті кошти, які він накопичував більше 10 років, будь-які кошти ОСОБА_3 не надавалися. Так, він є військовослужбовцем Збройних сил України, проходив військову службу з 2001 року. Внаслідок проходження служби в особливих умовах йому виплачувалося грошове забезпечення у підвищеному розмірі, що підтверджується довідками про заробіток та грошовими атестатами за 2001-2015 роки. Вказані грошові кошти були зараховані на його поточний рахунок та були зняті ним, що підтверджується банківською випискою за контрактом за період з 01.06.2014 року по 13.06.2017 року, довідкою АТ "Укрексімбанк" від 12.06.2018 року №069-04/473, банківською випискою за період з 06.08.2014 року по 13.06.2017 року, і частина зазначених коштів була направлена на придбання спірної квартири. При цьому, спірну квартиру він мав намір придбати ще в 2014 року, але укладення договору було ускладнено проходженням військової служби та початком антитерористичної операції на сході України. Більш того, сам шлюб між сторонами планувався в серпні 2015 року, але на прохання ОСОБА_3 та його участю в АТО укладення шлюбу відбулося раніше, в липні 2015 року. Натомість ОСОБА_3 не мала жодної можливості приймати участь у придбанні квартири, оскільки на момент придбання квартири не існувало спільного бюджету подружжя, доходи відповідачки в цей період становили 13 526,00 грн, жодних інших доходів, крім аліментів на дітей, у неї не було, що підтверджується її деклараціями за 2015-2016 роки. Посилаючись на те, що квартира придбана за його особисті кошти, джерело та розмір яких підтверджено, а ОСОБА_3 не надала доказів на підтвердження її матеріальної участі у придбані майна, ОСОБА_1 , керуючись п.3 ч.1 ст.57 СК України, просив суд визнати за ним право приватної власності на квартиру.
Вказаним рішенням, залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 08.09.2021 року, позов ОСОБА_3 було задоволено. Визнано трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя: ОСОБА_3 на ОСОБА_1 . В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за: ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 ; ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1800,00 грн. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно було відмовлено.
Прийшовши до такого свого висновку, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з встановлених обставин, які визнавалися сторонами, зокрема з того, що сторони з 2013 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство, мали спільні права та обов`язки, в іншому шлюбі не перебували і в подальшому, 01.07.2015 року, зареєстрували шлюб. В період шлюбу у них народилася дочка. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені в березні 2018 року. Також суди виходили з того, що презумпція спільності права власності подружжя на спірну квартиру позивачем за зустрічним позовом не спростована, оскільки ним не доведено у встановленому законом порядку, що квартира придбана ним виключно за його особисті кошти. Суди дійшли висновку, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки була придбана в період шлюбу, з метою сумісного проживання сім`ї. Також виходили з того, що договір купівлі-продажу спірної квартири вчинений ОСОБА_1 за згодою своєї дружини ОСОБА_3 на укладення її чоловіком договору про купівлю спірної квартири, й, укладаючи договір купівлі-продажу, ОСОБА_1 не зазначав, що купує квартиру за особисті кошти, та не заперечував проти того, що квартира придбана у спільну сумісну власність подружжя.

18.06.2018 року позивач направив відповідачці вимогу про повернення грошових коштів у розмірі 28 910 доларів США, отриманих за період з 02.03.2015 року по 04.08.2015 року (а.с.65).

Нормативно-правове обґрунтування та висновки суду апеляційної інстанції

Суд апеляційної інстанції вважає, що між сторонами укладений договір доручення, що підтверджується виданою на ім`я відповідачки довіреністю від 06.10.2014 року, яка посвідчена командиром Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 та внесена до Єдиного реєстру довіреностей від № 41738050.

Згідно з договором доручення позивач уповноважив відповідачку, зокрема, відкривати, закривати, переоформлювати карткові, депозитні, поточні рахунки, отримувати пін-конверти, готівкові кошти.

Відповідно до ст.237, ч.3 ст.238 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Частиною 1 ст.1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Відповідно до ст.1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належать вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненими.

Частина 1 ст.1004 ЦК України передбачає, що повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1007 ЦК України довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Довіритель зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором, зокрема, забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1006 ЦК України повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок з доказування.

Суд першої інстанції встановив, що з початку 2013 року сторони проживали однією сім`єю, мали спільний побут і грошові кошти витрачали в інтересах сім`ї, натомість у справі №766/7699/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно у своєму зустрічному позові ОСОБА_1 вказував, що внаслідок проходження служби у військових умовах йому виплачувалося грошове забезпечення, зокрема, за період в 2014-2015рр, що вказані грошові кошти були зараховані на його поточний рахунок та були зняті ним і що частина зазначених коштів була направлена на придбання спірної квартири.

Установивши зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком, оскільки він є правильним по суті.

Верховним Судом України у своїх постановах зроблено правові висновки щодо застосування ст.ст.1000, 1003, 1004, 1006, 1007 ЦК України. Зокрема, у постанові від 30.09.2019 року у справі № 520/14482/15-ц Верховний Суд зазначив: "Установивши, що ОСОБА_2 , як уповноважена позивачем особа на продаж земельної ділянки площею 0,0597 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , отримав від ОСОБА_4 , як покупця за договором купівлі-продажу від 04 квітня 2014 року, грошові кошти у розмірі 111 438,00 грн, які він зобов`язаний був повернути ОСОБА_1 на виконання, виданої на підставі договору, довіреності, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з нього на користь позивача зазначеної суми грошових коштів".

Тобто, уповноважена особа (за договором, довіреністю), отримавши від іншої особи на підставі договору чи довіреності грошові кошти, зобов`язана передати їх довірителеві у зв`язку з виконанням доручення.

У цій справі встановлено, що відповідачка, діючи від імені позивача за довіреністю як уповноважена позивачем особа, отримала з вкладеного (депозитного) рахунку, що належить позивачу, 28 005 доларів США. При цьому сторони з 2013 року проживали однією сім`єю, мали спільний побут і грошові кошти витрачали в інтересах сім`ї. Також встановлено, що позивач отримав вказані кошти, він сам визнав це при розгляді вказаної іншої справи №766/7699/18. Тобто, встановлено, що вказані кошти відповідачкою були передані позивачу.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, оскільки зазначені позивачем кошти в сумі 26 091,00 доларів США, які є предметом позову, відповідачка не утримала у себе, а передала позивачу, що він визнав в іншій справі, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для задоволення позову. Саме з цього і виходив суд першої інстанції, відмовляючи в позові.

Апеляційний суд вважає також за необхідне зазначити й про те, що по суті цим своїм позовом позивач намагається знівелювати наслідки розгляду тієї іншої справи №766/7699/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно, рішенням суду у якій було визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя: ОСОБА_3 на ОСОБА_1 трикімнатну квартиру АДРЕСА_6 , куплену згідно договору за АДРЕСА_7 , та за кожним з подружжя було визнано право власності по 1/2 частці вказаної квартири. Навіть більш того, позивач, бажаючи стягнути з відповідачки 706 875,66 грн як еквівалент 26 091 доларів США, що в кілька разів більше ніж вартість вказаної квартири, має намір повністю перекреслити наслідки спільного проживання сторін в тій частині, яка стосується майнових прав відповідачки ОСОБА_3 , що мало місце з 2013 року до укладення шлюбу 01.07.2015 року й далі до березня 2018 року, до припинення шлюбних відносин. Адже він (позивач) безпідставно виокремлює дохід, отриманий ним, та не зважає на дохід, отриманий відповідачкою за час їх сумісного проживання, який, навіть за його поясненнями, становив 13 526,00 грн щомісячно.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такою позицією позивача, вважає її необґрунтованою й помилковою.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що у своїй мотивувальній частині суд першої інстанції допустив протилежні висновки, зазначивши, з одного боку, про укладення між сторонами договору доручення, на підтвердження якого позивачем видана довіреність від 06.10.2014 року з наданням певних повноважень, зокрема, відкривати, закривати, переоформлювати карткові та депозитні рахунки, поточні рахунки, отримувати готівкові кошти, а, з іншого боку, вказавши, що договір доручення між сторонами не укладався. На це обґрунтовано звернуто увагу в апеляційній скарзі.

Враховуючи зазначене, а також те, що у справі встановлено укладення між сторонами договору доручення, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити в його мотивувальній частині з підстав, зазначених у цій постанові, а саме виключивши з його мотивувальної частини посилання на неукладення між сторонами договору доручення.

В решті доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами та висновків суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на порушення судом положень ст.1006 ЦК України, неповернення відповідачкою всього одержаного за договором доручення, а саме отриманих у банку за довіреністю від імені ОСОБА_1 за період з 02.03.2015 року по 01.07.2015 року коштів у розмірі 26 091,00 доларів США. При цьому суд апеляційної інстанції виходить з того, що, як вже зазначалось, вказані позивачем кошти в сумі 26 091,00 доларів США, які є предметом позову, відповідачка не утримала у себе, а передала позивачу.

Взагалі слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. А згідно положень ст.61 СК України заробітна плата одного з подружжя є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тому, оскільки судом в іншій цивільній справі, у якій брали участь сторони, встановлено, що вони з 2013 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство, мали спільні права та обов`язки, в іншому шлюбі не перебували, і в подальшому, 01.07.2015 року, зареєстрували шлюб, то отримана ними в цей період заробітна плата є спільною сумісною власністю. Тобто, спільною сумісною власністю сторін була і їхня заробітна плата, отримана ними з 2013 року по 01.07.2015 року (під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу).

Також, підлягають відхиленню й посилання скаржника на неврахування судом положень ст.64 СК України про право подружжя на укладення між собою будь-яких договорів та положень ст.ст.525 і 526 ЦК України. При цьому апеляційний суд виходить з того, що зазначені доводи не містять в собі підстав для скасування правильного по суті рішення.

Висновки суду апеляційної інстанції

З огляду на зазначене, згідно з п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення суду першої інстанції слід змінити в його мотивувальній частині з підстав, зазначених у цій постанові, а саме виключивши з його мотивувальної частини посилання на неукладення між сторонами договору доручення.

Керуючись ст.ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Зіновкіної Олени Павлівни, діючої від імені ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 04 серпня 2021 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її у редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 25 листопада 2021 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська