ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/3032/21 Провадження № 2/636/1486/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2021 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Гуменного З.І.,

секретаря судового засідання Шикової К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Чугуївської міської ради Харківської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визначити місце проживання малолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі своєю матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та стягнути судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі і вони мають малолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час мешкає разом з позивачем. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо участі в утриманні дитини, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться життям сина. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на утриманні матері. Тому, враховуючи інтереси дитини, позивач просить визначити місце проживання дитини разом з матір`ю, де дитина зареєстрована.

Представник позивача надала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про визнання позовних вимог, в якій просив розглядати справу без його участі.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Чугуївської міської ради Харківської області у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив слухати справу без участі представника та винести рішення відповідно до чинного законодавства, також Службою надано рішення про доцільність визначення місця проживання дитини.

Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_4 та ОСОБА_2 мають малолітню дитину сина ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 7). Згідно довідки вуличного комітету № 20 від 09.06.2021, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 52).

Згідно Акту обстеження умов проживання від 04.08.2021, за адресою: АДРЕСА_1 санітарно-технічний стан будинку добрий, для дитини створені умови для проживання та розвитку, під час відвідування дитина виглядала доглянутою здоровою, хлопчик жвавий, веселий, одягнутий охайно, відповідно до віку та сезону (а.с. 31).

Рішенням виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області № 5 від 11.08.2021 визнано доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 33). З наданого рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету вбачається, що вихованням дитини займається мати, батько дитини проживає окремо, участі у вихованні сина не приймає, за інформацією КП «Чугуївський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» під час відвідування лікаря малолітній ОСОБА_6 перебуває у супроводі матері, яка виконує усі рекомендації щодо обстеження та лікування сина. На засіданні комісії у справах дітей щодо розгляду питання про визначення місця проживання дитини, враховуючи думку батьків, комісія вирішила за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю, рекомендовано матері та батькові здійснювати виховання малолітнього сина у дусі поваги та любові до обох батьків та попередити батька про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків стосовно утримання та виховання дитини, яка проживає з матір`ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За правилами ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 171 Сімейного кодексу України регламентовано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

При ухваленні рішення судом встановлені обставини, досліджені письмові докази у їх сукупності та співставленні, а також зроблені висновки відносно того, що позивач характеризується лише з позитивної сторони, житлові умови є належними для проживання та виховання малолітньої дитини.

Таким чином, проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з позивачем відповідає його інтересам, оскільки мати має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини.

Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд, виходячи виключно із рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання та виховання дитини, закріплених у нормах закону, в інтересах самої дитини, з метою якнайкращого забезпечення прав та інтересів дитини, дійшов висновку, що місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 слід визначити з матір`ю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 133, 141, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Чугуївської міської ради Харківської області, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , з його матір`ю ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя -