ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

10 листопада 2021 року м. Херсон

Єдиний унікальний номер справи: 766/13527/18

Номер провадження: 22-ц/819/1985/21

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Базіль Л.В., Приходько Л.А.

секретар Савицька А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3 , представник відповідача адвокат Федак Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені якої діє адвокат Федак Лілія Романівна, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 вересня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Зуб І.Ю., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Виконавчий комітет Суворовської районної у м. Херсоні ради про визнання батьківства,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У липні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, обгрунтовуючи його тим, що він проживав з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2013 по 2016 рік. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_4 . На прохання її матері ОСОБА_3 , народження дитини зареєстровано в порядку ст. 135 СК України, з метою отримати державну допомогу, на яку мають право одинокі матері. Біля двох років тому сторони почали проживати окремо. Дитина знає позивача як батька, на вихідні та на свята вони бачились, спілкувались разом з дитиною. Позивач приймає участь в матеріальному забезпеченні дитини. Посилаючись на те, що останній час відповідачка не дає йому можливості бачитись з дитиною, просив визнати його батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; внести зміни до актового запису про народження № 494 від 19.08.2014 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України. Також просив поновити строк звернення до суду у зв`язку зі спливом однорічного терміну на звернення з позовом.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 07 вересня 2021 року позов задоволено.Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внесено зміни до актового запису про народження дитини № 494 від 19.08.2014 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України.

Рішення суду мотивовано тим, що неодноразове ухилення відповідачки від проведення судово-генетичної експертизи свідчить про її небажання отримати висновки щодо походження дитини та дає суду можливість визнати факт, який вона заперечує, та встановити походження дитини від позивача, виходячи з інтересів дитини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

На зазначене рішення суду ОСОБА_3 , від імені якої діє адвокат Федак Л.Р,подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не оцінив докази та обставини по справі, дійшов помилкового висновку про обгрунтованість позовних вимог. Зокрема зазначає про те, що перші дві експертизи не були проведені з вини позивача, оскільки сам позивач не з`явився до експертних установ для відібрання зразків. Також посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно поновив позивачу строк звернення до суду, оскільки позивач знав, що донька в нього народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

В письмовому відзиві, який надійшов на адресу суду, представник позивача просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду, як законне та обгрунтоване без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками записано ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Актовий запис про народження № 494 ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно із витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження зроблено із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України.

З долучених роздруківок щодо банківських операцій та дублікатів квитанцій вбачається, що позивач перераховував на ім`я відповідача кошти, оплачував дитячий садок (а.с.7-10, а.с.18-20 т. 1).

Долучені роздруківки переписки між сторонами, вказують, що вони спілкувались у 2017, 2018 та у 2019 року. Відповідач не заперечувала даний факт.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Відповідно до положень пунктів 4-9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі статтею 135 СК України. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до статті 146 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід.

Відповідно до ч.1 ст.103 ЦПК України, для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно статті 109 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Аналогічним чином регулюються і наслідки ухилення від участі в експертизі у діючому цивільно-процесуальному законодавстві.

З матеріалів справи вбачається, що судово-генетична експертиза, призначена ухвалами суду від 04.06.2020 року та 10.12.2020 року на предмет того, чи є позивач батьком дитини, не була проведена у зв`язку з неявкою матері та дитини до Миколаївського НДЕКЦ МВС експертизи для відбору порівняльних зразків.

Про проведення судово-генетичної експертизи, призначеної на 12 жовтня 2020 року, ОСОБА_3 була належним чином повідомлена, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.81 т.1), відповідачка також була обізнаною про необхідність з`явитись до експертної установи 23.03.2021 року, проте на відбір зразків крові не з`явилась та не забезпечила явку дитини, пославшись на те, що не може прибути у зв`язку з переведенням дітей на дистанційну освіту (а.с.154 т.1).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції на підставі доказів, що належним чином оцінені, дійшов правильного висновку про те, що неодноразове ухилення відповідачки від проведення судово-генетичної експертизи шляхом нез`явлення її та дитини до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів свідчить про її небажання отримати висновки щодо походження дитини та дає суду можливість визнати факт, який вона заперечує, та підстави встановити походження дитини від позивача, виходячи з інтересів дитини.

Слід зазначити, що під час апеляційного розгляду справи, на виконання вимог ст.12 ЦПК України, колегією суддів неодноразово роз`яснювалося право відповідачки заявити клопотання про призначення судово-генетичної експертизи за умови, що вона не визнає батьківства позивача, однак ОСОБА_3 та її представник заявили, що їм зрозуміло право заявити таке клопотання та відповідачка від цього відмовилася.

Колегія суддів також враховує психологічне значення для дитини рішення суду про визнання батьківства, оскільки завдяки цьому рішенню дитина одержує можливість реалізувати своє природне право знати свого батька. Завдяки йому утверджується природний обов`язок батька турбуватися про своїх нащадків.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду. Докази та обставини, на які посилається апелянтка, були предметом дослідження суду попередньої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Зокрема не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що призначена вперше судом експертиза не була проведена з вини позивача, оскільки він також не з`явився до експертної установи 12 жовтня 2020 року для відібрання порівняльних зразків, оскільки, в даному випадку, позивачем було повідомлено про неможливість прибуття з поважних причин, натомість відповідачка разом із дитиною двічі не з`явилася до експертної установи, що підтверджує факт системного ухилення від проведення експертизи.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд незаконно не застосував наслідки спливу строку позовної давності, передбачені частиною другою статті 129 СК України, є безпідставними, оскільки положення цієї статті стосуються спору про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини, а тому не можуть бути застосовані до вимог про визнання батьківства відносно дитини, у записі про народження якої внесено відомості про батька дитини за вказівкою матері на підставі статті 135 СК України.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не наведено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені якої діє адвокат Федак Лілія Романівна, залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 листопада 2021 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді Л.В. Базіль

Л.А. Приходько