Єдиний унікальний номер №943/1535/20
Провадження № 2/943/458/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 року

м. Буськ Львівської області

Буський районний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді Шендрікової Г.О.,

за участю секретаря судового засідання Волошин Х.С.

за участю представника позивача адвоката Межвінського С.Д.

розглянувши в відкритому судовому засіданні заяву адвоката Яцуляк Т.Р. про відшкодування судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Ожидівської сільської ради про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку та визнання права на приватизацію земельної ділянки,-

в с т а н о в и в:

01.03.2021 року ухвалою Буського районного судом Львівської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Ожидівської сільської ради про скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та визнання права на приватизацію земельної ділянки залишено без розгляду. Ухвала набула законної сили у встановленому законом порядку.

01.03.2021 року на адресу суду надійшла заява адвоката Яцуляк Т.Р. про відшкодування судових витрат в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Ожидівської сільської ради про скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та визнання права на приватизацію земельної ділянки.

12.03.2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Межвінський С.Д. подав через канцелярію суду клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. В даному клопотанні зазначив, що позивачка ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, а отже звільнена від сплати судового збору. Крім того, зазначає, що відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому просить у суд відмовити відповідачу у відшкодуванні витрат на правову допомогу.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Яцуляк Т.Р. у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялись про час, дату та місце проведення судового засідання.

Представник Ожидівської сільської ради в судове засідання не з`явився, хоч належно та вчасно був повідомлений про день, час, місце розгляду справи.

Дослідивши подану заяву, матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку.

Повноваження адвоката як представника підтверджується довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». (ч. 4 ст. 62 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Частиною 4 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

З приводу зазначеного питання висловлювався і Конституційний Суду України, так, пунктом 3.2 рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Також Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

Отже, на підставі викладеного суд приходить до висновку, що до правової (правничої) допомоги належать, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру тощо.

Згідно з положеннями ч.1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Також є Постанова Великої палати ВС у справі 755/9215/15-ц в якій зроблено висновок про те, що не тільки підтверджені мають бути витрати, а в розрахунок необхідно брати сукупність всіх обставин розгляду справи: тривалість, обсяг робіт проведених адвокатом щодо складання процесуальних документів та кількості судових засідань. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших.

Судом встановлено, що 14.09.2020 між ОСОБА_2 та адвокатом Яцуляк Т.Р., який згідно свідоцтва № НОМЕР_1 від 08.12.2006, має право на заняття адвокатською діяльністю, укладено договір про надання правової допомоги № б/н.

Відповідно до додатку до договору, переліку наданих послуг та калькуляції виконання робіт, загальна вартість наданих послуг складає 35 000 грн.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, долучено квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1 від 14.09.2020 року про сплату ОСОБА_2 десяти тисяч гривень, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1 від 21.01.2021 року про сплату ОСОБА_2 десяти тисяч гривень та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1 від 01.03.2021 року про сплату ОСОБА_2 п`яти тисяч гривень за надання правової допомоги у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Ожидівської сільської ради про скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та визнання права на приватизацію земельної ділянки.

Суд погоджується з доводами відповідача ОСОБА_2 про те, що долучені до матеріалів заяви копії документів підтверджують надання адвокатом Яцуляк Т.Р. правової допомоги відповідачу при розгляді справи № 943/1535/20.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою суду від 01.03.2021 про залишенні позову без розгляду не було вирішено питання про стягнення витрат на правову допомогу. ОСОБА_2 підтвердив надані йому адвокатські послуги, належними засобами доказування. Однак, позивачка ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, про що є належне підтвердження в матеріалах справи, відтак звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 з наступними змінами і доповненнями «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» передбачено, що коли обидві сторони у цивільній або адміністративній справі звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави в їх фактичному розмірі, але не більше граничних розмірів компенсації таких витрат згідно з додатком.

В даній справі позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», оскільки є інвалідом ІІ групи загального захворювання (а.с.8).

З аналізу вищевказаного убачається, що ЦПК України, зокрема ч. 7 ст. 141 містить відсильну норму права, яка вказує на порядок регулювання компенсації за рахунок держави окремою постановою Кабінету Міністрів України, яка містить граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 компенсація у цивільних справах витрат, які пов`язані з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи не можуть перевищувати 50 % розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за сукупність дій, необхідних для розгляду справи.

Згідно представленої довідки про рух справи в інтересах ОСОБА_2 , представлену адвокатом Яцуляк Т.Р., убачається, що таких сукупних дій було всього сім.

Прожитковий мінімуму для працездатних осіб встановлюється Законом України «Про державний бюджет України». Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімуму для працездатних осіб встановлено в розмірі на 1 січня 2021 2270 гривень. Виходячи з встановленого розміру постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 такі витрати мають становити за сукупність дій 1135 гривень.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відшкодуванню підлягають витрати в розмірі 1135 гривень шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_2 в банківській установі.

Керуючись 133-142, 258, 260, 261 ЦПК України, суд,

постановив :

Заяву відповідача ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Ожидівської сільської ради про скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та визнання права на приватизацію земельної ділянки задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України в межах бюджетних асигнувать Буського районного суду Львівської області, яким винесено відповідне рішення, на користь ОСОБА_2 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Буським РВ УМВС України у Львівській області 08 січня 1997 року, ідентифікаційний код НОМЕР_3 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: с. Ожидів, Буського району, Львівської області, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1135 гривень шляхом перерахування коштів на його поточний рахунок в банківській установі.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Буський районний суд Львівської області до Львівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 27.05.2021 року.

Суддя Шендрікова Г. О.