Справа № 202/3260/19
Провадження № 2/202/84/2021
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2021 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі головуючої судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Терещук Л.І., позивача ОСОБА_1 , розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Акціонерного товариства «ОТП Банк», в якому просив визнати удаваними та такими, що приховують видачу гривневого кредиту, пункт 2.1 частини №1 та пункт 1.7.2 частини № 2 (з урахуванням змін відповідно до додаткової угоди № ML-301/228/2008/CHF з застереженням), а також визнати удаваним кредитний договір № ML-301/228/2008 від 26.05.2008 року, укладений між ним і ЗАТ «ОТП Банк», зобов`язавши провести перерахунок за даним кредитним договором, виходячи з умов надання кредиту в національній валюті гривні.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 17 травня 2019 року у справі було відкрито загальне позовне провадження.

Під час підготовчого провадження позивач змінив предмет позову та в своїй уточнений позовній заяві просиввизнати кредитний договір № ML-301/228/2008, укладений 26.05.2008 року між ним і ЗАТ «ОТП Банк», недійсним відповідно до статті 230 ЦК України як такий, що вчинений під впливом обману з боку банку, із застосуванням наслідків недійсності договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.05.2008 року між ним і ЗАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № ML-301/228/2008, права за яким у подальшому відступлені банком ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Згідно з п. 2.1 та п. 2.2 частини 1 Договору кредит видавався на споживчі цілі та оплату комісії банку в розмірі 57400 швейцарських франків (CHF).

Відповідно до п. 2.6 Договору йому відкривався мультивалютний поточний рахунок № НОМЕР_1 для організації видачі кредитних коштів та обслуговування кредиту.

Одночасно з кредитним договором приєднання № ML-301/228/2008 був укладений додатковий договір № ML-301/228/2008/CHF, яким передбачена умова отримання коштів кредиту.

Згідно з пунктом 1.2 додаткового договору викладено пункт 1.7.2 кредитного договору в наступній редакції: видача кредиту здійснюється згідно з кредитною/ними заявкою/ми позичальника в безготівковій формі, шляхом перерахування всієї суми кредиту чи траншу/ів, зменшену на утриману комісію банку у розмірі, визначеному тарифами, на поточний рахунок. Для подальшого отримання кредиту готівкою, а також у випадку перерахування кредиту на рахунок продавця, позичальнику необхідно конвертувати отриману суму кредиту в швейцарських франках в іншу валюту 1-ї групи класифікатора (долари США чи євро) чи продати отриману суму кредиту в швейцарських франках за національну валюту (українська гривня) на міжбанківському валютному ринку України. В договорі міститься застереження, що для здійснення конвертації/продажу кредитних коштів позичальник зобов`язаний надати до банку заявку про здійснення конвертації/продажу кредитних кошів.

Позивач звертає увагу, що відповідно до ст. 6 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 р. торгівля іноземною валютою на території України резидентами і нерезидентами-юридичними особами здійснюється через уповноважені банки та інші фінансові установи, що одержали ліцензію на торгівлю іноземною валютою Національного банку України, виключно на міжбанківському валютному ринку України. Відповідно до постанови Правління НБУ № 281 «Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою» від 10.08.2005 р. суб`єкти ринку мають право здійснювати купівлю, продаж іноземної валюти виключно на міжбанківському валютному ринку України. Уповноважений банк (уповноважена фінансова установа) не має права брати участь у торгівельній сесії без отримання підтвердження НБУ про прийняття заявки (п. 2.1.4).

Позивач вважає, що ЗАТ «ОТП Банк» умисно заклав у договір приєднання вимогу до позичальника фізичної особи, яка не має змоги продати безготівкову іноземну валюту на міжбанківському валютному ринку України. Для виконання цієї істотної умови договору позичальник зобов`язаний звернутися до посередника уповноваженого банку ЗАТ «ОТП Банк». Отже, на думку позивача, омана скрита в умові надання банком кредиту через продаж валюти позичальником на міжбанківському валютному ринку за гривні.

Позивачем відзначено, що копія меморіального валютного ордеру № 438 від 26.05.2008 року свідчить про зарахування банком суми 57400CHF на поточний рахунок позичальника, копія заяви про продаж іноземної валюти № 1 від 26.05.2008 р. свідчить про надання позичальником дозволу банку «ОТП Банк» на продаж валюти на міжнародному валютному ринку, копія меморіального ордеру б/н від 26.05.2008 р. свідчить про списання з поточного рахунку позичальника ОСОБА_1 суми 56488 CHF згідно заяви № 1. Копія вказаного меморіального ордеру не відповідає вимогам чинного законодавства, що підтверджується висновком експертного дослідження № 34-18 від 26.10.2018 р. Банк не виконав його доручення як позичальника по продаж валюти на міжбанківському валютному ринку, доказом чого є меморіальний ордер № 302 від 26.05.2008 р., де в графі «призначення платежу» зазначено: кредитні кошти від продажу валюти CHF 56488 за курсом 4,6 згідно заяви № 1 від 26.05.2008 р., що спростовується висновками експертів Малиночка С.О., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , згідно з яким продажу валюти не було, грошові кошти отримані через касу банку в національній валюті Україні в розмірі 259844,80 грн. та докази отримання ним валюти у сумі 57400 швейцарських франків відсутні.

Зокрема, на підтвердження своїх позовних вимог позивач долучив до матеріалів справи висновок експертного економічного дослідження № 34-18 від 26 жовтня 2018 року, складеного судовим експертом Лябах Н.М, згідно з яким в обсязі наданих на дослідження документів, документи, які підтверджують факт отримання ОСОБА_1 валюти у сумі 57400 швейцарських франків, відсутні, факт продажу ЗАТ «ОТП Банк» безготівкової валюти ОСОБА_1 у сумі 56488 швейцарських франків на МВР України, обов`язковість продажу якої на МВР України ОСОБА_1 , обумовлена вимога п. 1.7.2 кредитного договору № ML-301/228/2008 від 26.05.2008 року документально не підтверджується.

На позов ОСОБА_1 відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» був наданий відзив на позов, в якому зазначено, що банком був виданий позивачу кредит шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Подальше розпорядження отриманим кредитом вчиняється позичальником на власний розсуд. Доводи позовної заяви вважає необґрунтованими з огляду на те, що положення кредитного договору та додаткового договору від 26 травня 2008 року не містять обов`язку банку щодо продажу суми кредиту на міжбанківському валютному ринку України. Відповідач вважає, що кредитний договір був укладений з урахуванням волевиявлення сторін. Підписавши кредитний договір, сторони погодилися з його умовами. Банком було перераховано кредит позичальнику в належній валюті, а видано кредитні кошти позичальнику з його поточного рахунку за його заявою. Позичальник власноруч підписав кредитну заяву від 26 травня 2008 року на видачу йому кредитних коштів у валюті швейцарських франків, що еквівалентно 270937,59 грн. Посилання позивача на те, що укладений кредитний договір в іноземній валюті вчинений для приховання іншого правочину кредитного договору в національній валюті, не відповідає дійсності, оскільки умови конвертування банком іноземної волюти в національну для здійснення платежів за кредитом споживачем в український гривні передбачені кредитним договором, тобто не є прихованими. Отже, в даному випадку оспорюваний договір відповідає вимогам законодавства. Крім того, звертає увагу, що відповідачем був пропущений трирічний строк позовної давності.

У зв`язку з вищевикладеним ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить застосувати позовну давність до позовних вимог ОСОБА_1 , в задоволенні його позову відмовити.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 2 липня 2020 року у справі було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Дрозд Р.Ю. позов підтримали та наполягали на його задоволенні.

При цьому позивач відзначив, що згідно з його заявою він просив видати кредит у швейцарських франках. Банк умисно змінив умови договору шляхом укладення додаткового договору, заклавши обман в умови договору щодо продажу валюти на міжбанківському валютному ринку. Фактично банк валюту на міжбанківському валютному ринку не продавав, присвоївши її, замість цього видав гривню. Доказів видачі йому кредиту у валюті кредиту швейцарих франках немає.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» Босенко М.М. у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві на позов.

Відповідач АТ «ОТП Банк» явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про розгляд справи був повідомлений.

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_3 складений нею за замовленням позивача висновок підтвердила, зокрема, зазначила, що банк повинен зареєструвати угоду з продажу валюти на міжбанківському валютному ринку. Меморіальний ордер про списання з особового рахунку та перерахування на внутрішній рахунок банку грошових коштів у розмірі 56488 швейцарських франків не відповідає нормативно-правовим актам.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягає з огляду на наступне:

Судом установлено, що 26 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML-301/228/2008, за умовами якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його в розмірі 57400,00 швейцарських франків (пункт 2.1 частини № 1) на оплату комісії банку та на споживчі цілі з річною базою нарахування процентів в розмірі 360 календарних днів у році, фіксованою процентною ставкою на рівні 6,49% річних та датою остаточного повернення кредиту 25 травня 2023 року.

В пункті 6 зазначеного кредитного договору погоджено, що інші істотні умови цього договору викладені в частині № 2, яка є невід`ємною частиною договору.

За змістом пункту 1.11.1 Частини № 2 договору всі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватися позичальником у валюті кредиту в строки та на умовах, встановлених цим договором.

Відповідно до пункту 1.11.1.1 кредитного договору інші платежі згідно з цим договором розраховуються у валюті кредиту і підлягають сплаті у валюті України, виходячи з валютного курсу НБУ на день сплати.

Також відповідно до застереження у пункті 1.11.2 частини № 2 кредитного договору № ML-301/228/2008 підписанням цього договору позичальник висловлює свою обізнаність з діючими тарифами банку, обов`язковими платежами, передбаченими чинним законодавством України.

Згідно з пунктом 1.7.2. додаткового договору № ML-301/228/2008/CHF від 26.05.2008 року до кредитного договору № ML-301/228/2008 від 26.05.2008 року видача кредиту здійснюється згідно з кредитною заявкою позичальника в безготівковій формі шляхом перерахування всієї суми кредиту чи траншу, зменшену на утриману комісію банку у розмірі, визначеному тарифами, на поточний рахунок; для подальшого отримання кредиту готівкою, а також у випадку перерахування кредиту на рахунок продавця, позичальнику необхідно конвертувати отриману суму кредиту в швейцарських франках в іншу валюту 1-й групи класифікатора (долари США чи євро) чи продати отриману суму кредиту в швейцарських франках за національну валюту (українська гривня) на міжбанківському валютному ринку України.

Відповідно до змісту кредитної заявки від 26.05.2008 року ОСОБА_1 просив ЗАТ «ОТП «Банк» видати кредит у розмірі 57400,00 швейцарських франків шляхом перерахування кредитних коштів у повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок № НОМЕР_1 , видачу здійснити 26 травня 2008 року.

26 травня 2008 року ОСОБА_1 отримав грошові кошти в сумі 57400,00 щвейцарських франки (у гривневому еквіваленті 270937,59 грн.) з призначенням платежу надання кредиту згідно договору ML-301/228/2008 DD 26.05.08 року, що підтверджується копією валютного меморіального ордеру № 458 від 26.05.2008 року.

Згідно з заявою на видачу готівки № 14 від 26 травня 2008 року було здійснено видачу готівки ОСОБА_1 з поточного рахунку згідно кредитного договору в розмірі 106608,23 грн.

27 травня 2008 року позивач отримав 153236,57 грн. готівкою у касі банку, що підтверджується копією заяви на видачу готівки № 5 від 27.05.2008 року.

Факт укладення кредитного договору, додаткового договору, а також особистого підписання заяв, заявок та інших документів, пов`язаних з наданням кредиту, позивач у своєму позові та судовому засіданні не заперечував.

Також судом установлено, що 27.06.2012 року ЗАТ «ОТП Банк» відступило право вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Заявляючи позовні вимоги про визнання кредитного договору № ML-301/228/2008 від 26.05.2008 року недійсним, позивач посилається на те, що зазначений договір був укладений із застосуванням банком обману, який полягає в умові продажу валюти за гривню на міжбанківському валютному ринку, чого в дійсності не було здійснено.

Суд вважає, що зазначені позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними.

Вирішуючи спір між сторонами, суд враховує, що відповідно до положень статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

Нормою статті 230 ЦК України встановлено правові наслідки оспорюваного правочину, вчиненого під впливом обману.

Так, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (частина перша статті 230 ЦК України).

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», що не суперечить практиці Верховного Суду, судам було роз`яснено, що ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Отже, обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що факт обману з боку банку під час укладення кредитного договору позивачем не доведений.

Посилання позивача на те, що банк умисно заклав у договір умову про продаж позичальником безготівкової іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку, для чого він має звернутися до посередника банку, який фактично такий продаж не здійснив, чим, на його думку, застосував обман, суд вважає необґрунтованими, оскільки згідно з пунктом 1.7.2. додаткового договору № ML-301/228/2008/CHF від 26.05.2008 року до кредитного договору № ML-301/228/2008 від 26.05.2008 року видача кредиту здійснюється згідно з кредитною заявкою позичальника в безготівковій формі шляхом перерахування всієї суми кредиту чи траншу, зменшену на утриману комісію банку у розмірі, визначеному тарифами, на поточний рахунок, та для подальшого отримання кредиту готівкою, а також у випадку перерахування кредиту на рахунок продавця, позичальнику необхідно конвертувати отриману суму кредиту в швейцарських франках в іншу валюту (долари США чи євро) чи продати отриману суму кредиту в швейцарських франках за національну валюту (українська гривня) на міжбанківському валютному ринку України.

Суд звертає увагу, що відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору банком було перераховано у безготівковому вигляді на рахунок позивача погоджену сторонами в самому договорі суму кредиту в розмірі 57400 швейцарських франків, що підтверджується копією валютного меморіального ордеру № 458 від 26.05.2008 року. Після надходження кредитних коштів на рахунок позивача, якими він мав можливість розпорядитися на власний розсуд на споживчі цілі (згідно умов договору), позивач виявив бажання отримати готівкою через касу банку вказані кредитні кошти, конвертувавши їх у національну валюту гривню, що на час отримання готівки склало двома сумами: 106608,23 грн. та 153236,57 грн. відповідно, і підтверджується копіями заяв на видачу готівки № 14 від 26 травня 2008 року, № 5 від 27.05.2008 року.

На переконання суду, сама по собі наявність чи відсутність операції з продажу валюти на міжбанківському валютному ринку не спростовує правомірність укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки банк виконав умови кредитного договору, надавши ОСОБА_1 кредит на умовах, визначених договором, - у швейцарських франках, якими позивач у подальшому розпорядився на власний розсуд, отримавши через касу банку їх еквівалент у національній валюті.

Згідно з наданим самим же позивачем висновком експертного економічного дослідження, який складений експертом Лябах Н.М., факт зарахування на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 грошових коштів у сумі 57400 швейцарських франків документально підтверджується, а також підтверджується здійснення банком списання за заявою ОСОБА_1 № 1 від 26.05.2008 року з особового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 грошових коштів у розмірі 56488 швейцарських франків та здійснення банком перерахування з внутрішнього рахунку установи № 0301 та зарахування на особовий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 грошових коштів у розмірі 259844,80 грн., здійснення у період часу з 26.05.2008 року по 27.05.2008 року ОСОБА_1 зняття зі свого поточного рахунку № НОМЕР_1 та отримання в касі відділення банку за заявами на видачу готівки готівкових грошових коштів загалом у розмірі 259844,80 грн.: за заявою № 14 від 26.05.2008 року на суму 106608,23 грн., за заявою № 5 від 27.05.2008 року на суму 153236,57 грн.

Слід відзначити, що позивач як під час укладення кредитного договору в іноземній валюті, так і після зарахування коштів на його рахунок та отримання їх еквіваленту в національній валюті до 2016 року жодних заперечень щодо умов кредитного договору, в тому числі отриманої валюти, не мав, свою незгоду з кредитним договором чи його окремими пунктами не висловлював, не здійснював дій щодо відмови від договору, в тому числі від отримання кредитних коштів у національній валюті, а, відповідно, не вважав себе введеним в оману банком.

Отже, позивач не довів наявність умислу в діях відповідача та обставини, щодо яких, як він вважає, його було введено в оману, як і сам факт обману з боку відповідача при укладенні кредитного договору.

Суд вважає, що якщо б позивач був не згодний із кредитним договором або його конкретними умовами, вважав себе введеним в оману банком, то міг не підписувати і не укладати договір, у тому числі відмовитися від договору та отримання кредитних коштів, але матеріали справи свідчать, що волевиявлення позивача було направлене саме на укладення договору та отримання кредиту на визначених у ньому умовах, зокрема, в іноземній валюті.

Доводи позивача щодо нездійснення операції з продажу валюти на міжбанківському валютному ринку ніяким чином не впливають на дійсність кредитного договору, оскільки в судовому засіданні встановлено, що на момент укладення кредитний договір та додаткова угода до нього відповідали вимогам закону та волевиявленню сторін, які визначили суму зобов`язання, порядок отримання кредиту, позивач з такими умовами договору був згодний та в подальшому кредитні кошти на виконання укладеного договору були перераховані банком на рахунок позивача та фактично отримані ним в обраній ним же валюті.

Крім того, суд звертає увагу, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.06.2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.11.2019 року, було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання удаваними пункту 2.1 частини № 1 та пункту 1.7.2 частини № 2 кредитного договору № ML-301/228/2008 від 26.05.2008 року з урахуванням змін відповідно до додаткової угоди №ML-301/228/2008/CHF з застереженням.

Враховуючи наведене, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання кредитного договору недійсним необхідно відмовити.

При цьому, суд не вирішує заяву відповідача про застосування до позовних вимог ОСОБА_1 позовної давності, оскільки правові підстави для визнання оспорюваного договору недійсним не встановлені, позов є недоведеним, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д), Акціонерного товариства «ОТП Банк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д), про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Ю. Марченко