справа № 197/983/20
провадження № 2/197/22/21
ШИРОКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 травня 2021 року смт Широке
Широківський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Охнач О.В.,
секретаря судового засідання: Гетьманенко О.І.,
розглянувши у приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Карпівської сільської ради, про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів на утримання дітей,
І. Стислий виклад позицій сторін.
Позивач 28.09.2020 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, згідно уточненої редакції якого просив суд:
-визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем реєстрації позивача за адресою: АДРЕСА_1 ,
-припинити стягнення аліментів з позивача на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 24.09.2010.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вищевказані діти зареєстровані та проживають з ним, перебувають на його утриманні. Відповідачка знялася з реєстрації та проживає за іншою адресою. Участі в утриманні дітей не бере.
ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді від 23.10.2020 позовна заява прийнята судом до розгляду та призначено підготовче засідання.
15.03.2021 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.
Позивач, представник останнього повідомлені у встановленому законом порядку про час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява, в якій просив справу розглянути за йїхого відсутності, позов підтримав в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечував.
Третя особа, повідомлена у встановленому законом порядку про час та місце судового засідання, в судове засідання представник цієї особи не з`явився, від неї надійшла заява, в якій просить справу розглянути за відсутності представника.
Відповідач повідомлявся про день та час місце розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив (тобто не з`явився без поважних причин), відзив до суду не подав. Ніяких клопотань, заяв від цієї особи до суду не надходило.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання і сторона позивача заявила клопотання про розгляд справи за їх відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у судовому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - діти), що підтверджується відповідними записами в свідоцтвах про народження дітей (арк.с 18,19).
Згідно рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 01.09.2011 (арк.с 59), шлюб між сторонами розірвано.
Діти і позивач зареєстровані та фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 , він займається їхнім вихованням, що підтверджується відповідними довідками з місця їх проживання, характеристикою (арк.с 7, 44, 45, 46, 47, 92).
Діти проживають безперервно за вказаною адресою з 14.09.2020, що підтверджується Актом, Актом обстеження (арк.с 11, 12).
Попередньо відповідачка фактично проживала та була зареєстрована разом з позивачем та дітьми, але 21.03.2019 знялася з реєстрації, що підтверджується довідкою (арк.с 8).
Відповідачка фактично проживає і зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Договір щодо місця проживання дітей між сторонами не укладався.
На підставі рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 24.09.2010 з позивача на користь відповідача на утримання дітей стягуються аліменти, що підтверджується копіями рішення суду, постанови про відкриття виконавчого провадження (арк.с 58, 60-62).
Ухвалою суду від 29.09.2020 в порядку забезпечення позову зупинено стягнення аліментів за вказаним рішенням суду (арк.с 31-32).
ІV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду.
На підставі наданих позивачем суду доказів встановлено наступне.
Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.
Приписами ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відтак, вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене права чи цивільний інтерес.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Отже, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушення.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Ст. 151 СК України передбачає, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.
Відповідно до ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом.
У відповідності до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини.
Відповідно до ч. 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 та ч. 1 ст.183 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого (цитата): «За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Таким чином, судом встановлено, що:
-діти з 14.09.2020 безперервно проживають і виховуються, утримуються позивачем, а відповідач весь цей час зареєстрована і фактично проживає за іншою адресою, участі у вихованні дітей практично не приймає,
-відповідач знята з реєстрації і не проживає з позивачем за однією адресою з 21.03.2019,
-в рішенні про розірвання шлюбу не визначене місце проживання дітей,
-договір між сторонами щодо місця проживання дітей не укладався,
-докази того, що відповідач оспорює місцепроживання дітей (з позивачем), де вони зареєстровані до 14.09.2020, тобто за згоди відповідача, суду не надано,
-з 14.09.2020 ніяких претензій позивачу відповідач щодо місця проживання дітей не пред`являла,
-з часу звернення позивача до суду претензій позивачу відповідач щодо місця проживання дітей не пред`являв (докази зворотнього суду не надано),
-відповідач добровільно з власної волі знялася з реєстрації і проживає не з дітьми. Докази протилежного суду не надано.
Отже, спір між сторонами щодо місця проживання ОСОБА_3 відсутній, оскільки батьки дитини фактично дійшли згоди щодо його місця проживання. Суд приходить до висновку про відсутність порушеного права позивача з боку відповідача в цій частині.
Оскільки відповідач з дітьми не проживає, вони перебувають на вихованні і утриманні лише позивача, необхідно припинити стягнення з позивача аліментів на утримання дітей за вищевказаним рішенням суду.
V. Розподіл судових витрат між сторонами.
Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються з позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; з позовної заяви майнового характеру позивач повинен сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб (з розрахунку на одну особу) становить з 01.01.2020 року 2 102 грн.
Мінімальна ставка судового збору станом з 01.01.2020 року 840,80 грн.
Ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду в даній справі сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн та 989,39 грн.
На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір у розмірі 989,39 грн на користь держави.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 81, 141, 247, 263, 265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд
Відмовити в позові частково.
Припинити з 28.09.2020 стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 24.09.2010 (цивільна справа № 2-482/2010).
В задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 989,39 грн
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлений 28.05.2021.

Учасники справи (данні):

Позивач - ОСОБА_1 , адреса місця проживання якого: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , адреса місця проживання якої: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Третя особа - Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Карпівської сільської ради, , адреса: місцезнаходження: с. Карпівка Широківського району Дніпропетровської області, вул. Центральна, 97а.

СУДДЯ О.В.ОХНАЧ