Справа №162/870/19
Номер провадження 2/162/2/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року смт. Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Гладіч Н.І.,

за участю:

секретаря судових засідань Пилипчук Р.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Сацик Т.Т.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Клубука О.П.,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Михалик Г.В.,

відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Любешів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту батьківства, в якій вказує, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Підкормілля Любешівського району Волинської області.

Її батьки: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на момент її народження не перебували в зареєстрованому шлюбі, а тому відомості про батька в записі акту про народження №25 від 10 травня 1977 року зроблено зі слів матері, а саме: " ОСОБА_8 ", та відповідно до ст. 55 Кодексу про шлюб та сім`ю України.

Вказує, що з моменту її народження, на час реєстрації шлюбу ОСОБА_6 з її матір`ю та до самої його смерті ОСОБА_6 визнавав її своєю донькою, опікувався нею та приймав участь у її вихованні, не ухилявся від виконання батьківських обов`язків.

Її батько - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Просить суд встановити факт батьківства, а саме, що померлий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки при реєстрації її народження батьки не перебували у шлюбі, спільної заяви до державних органів РАЦСу не подавали, відомості про батька внесено зі слів матері.

Встановлення вказаного факту може вплинути на спадкові права позивачки.

У поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_3 вказує, що матір позивачки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на момент народження ОСОБА_1 не перебували в шлюбі, спільно не проживали, спільного побуту не вели. ОСОБА_7 та ОСОБА_6 одружились коли позивачці було 10 років. За життя ОСОБА_6 заяви про своє батьківство відносно позивачки до органів РАЦСу як до, так і після її народження не подав, біологічне батьківство не визнав. Зважаючи на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 вважає безпідставними, тому просить суд відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Клубук О.П. у поданому відзиві на позовну заяву просив суд відмовити в задоволенні позову посилаючись на наступне. ОСОБА_7 , матір позивачки, та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб у 1987 році та почали проживати разом, позивачу на той момент виповнилось 10 років. ОСОБА_1 до 1992 року проживала разом з бабусею в селі Хоцунь Любешівського району Волинської області, потім переїхала до своєї матері, що не може свідчити про визнання ОСОБА_6 себе батьком позивачки. Доказів визнання ОСОБА_6 себе біологічним батьком ОСОБА_1 подано не було.

В судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Сацик Т.Т. позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задоволити з підстав викладених в позові. Адвокат Сацик Т.Т. вказала, що з врахуванням норм законодавства, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, є встановленим, що мати позивачки та особа, яку вона вважає батьком - проживали разом, вели спільне господарство, займались вихованням дітей та їх утримували, вказане стверджується поданими до суду доказами та показами свідків.

Відповідачі у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , та їх представники ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , кожен окремо, заперечували щодо заявлених позовних вимог. Вказували, що позивачка ОСОБА_1 народилась коли ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не були одруженими, вони не підтримували родинних стосунків як батько та донька, тому просили суд відмовити в задоволенні позову. Ствердили, що позивачка з ОСОБА_6 не підтримували родинних стосунків.

Суд заслухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши та проаналізувавши подані письмові докази, приходить до наступного висновку.

Нормами Цивільного процесуального кодексу України у частині 1 статті 315 ЦПК України визначено, які факти, що мають юридичне значення, можуть бути встановлені судом, серед переліку яких зазначено факт родинних відносин між фізичними особами.

В частині 2 цієї норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про спадкування розглядаються судом за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення та які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

В постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року у справі №6-20цс15 вказано, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилась до ІНФОРМАЦІЯ_5 , необхідно застосовувати норми Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі по тексту - КпШС України).

Тому враховуючи, що позивач ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до 01 січня 2004 року застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми закону, чинного на час народження позивача, а саме Кодексу законів про шлюб та сім`ю України.

Так, відповідно до ч.ч.2, 3 ст.53 КпШС України 1969 року, батьківство може бути встановлено у судовому порядку за заявою дитини по досягненню нею повноліття у випадку народження дитини у батьків, які не перебували у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків до ЗАГСу.

В ст.53 КпШС України зазначено, що при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

В п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України", яка була діючою на час дії КпШС України, згідно зі ст.53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

З урахуванням положень ст.212 ЦПК, жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Так, в судовому засіданні було встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Підкормілля Любешівського району Волинської області. В графі "батьки" батьком вказано ОСОБА_8 , матір`ю - ОСОБА_7 . Запис про "батька" зроблено зі слів матері дитини. Вказане стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Зарудчівською сільською радою Любешівського району Волинської області 10 червня 1977 року та копією запису акту про народження №25 від 10 травня 1977 року зробленого Зарудчівською сільською радою Любешівського району Волинської області.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилася від осіб, що не перебували між собою у шлюбі.

ОСОБА_1 23 вересня 2006 року вийшла заміж та змінила прізвище на " ОСОБА_14 ", що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії серії НОМЕР_2 від 23 вересня 2006 року.

У судовому засіданні, позивач показала, що після народження, проживала у бабусі в селі Хоцунь Любешівського району Волинської області, а її батько ОСОБА_6 , регулярно відвідував її, брав участь у її вихованні, надавав кошти, привозив продукти харчування та одяг. Під час навчання у школі забезпечував її речами, необхідними для навчального процесу, в тому числі і шкільним одягом, що свідчить про визнання ОСОБА_6 себе її батьком. У 1987 році батьки одружилися, а у 1992 році після закінчення дев`ятого класу вона переїхала до них у село Підкормілля Любешівського району Волинської області, та проживала разом з ними до свого заміжжя. Наведене підтвердила доданими до справи доказами: фотокарткою, на якій зображена вона з батьками, та відеозаписом з весілля.

Позивач в обґрунтування родинних зв`язків з померлим ОСОБА_6 , посилається також на визначення її по батькові " ОСОБА_15 ".

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ствердили, що їм відомо про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 тривалий час зустрічалися, після чого у останньої народилася донька ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_16 доповнив, що разом із ОСОБА_6 часто їздили в село Хоцунь, де той регулярно відвідував дочку ОСОБА_1 , привозив продукти харчування та одяг, неодноразово залишався на ночівлю в будинку її матері, таким чином проявляв свою турботу про свою дитину.

Їх показання підтвердив свідок ОСОБА_19 , брат позивача по матері, який показав, що померлий ОСОБА_6 коли ОСОБА_1 (позивач) проживала разом з ним та бабусею в селі Хоцунь часто приїжджав провідувати доньку, привозив їй продукти харчування та гроші. Ствердив, що ОСОБА_6 дуже любив свою дочку, визнавав її своєю дитиною, завжди називав її "моя доця". Зазначив, що ОСОБА_6 ставився до нього добре, однак не сприймав його як сина та не проявляв щодо нього батьківської турботи.

Вище наведені свідки, а також свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 ствердили, що ОСОБА_6 за життя визнавав себе батьком ОСОБА_1 , називав її своєю дочкою, займався її вихованням, утриманням, видав її заміж як дочку, а позивачка постійно турбувалася про нього, доглядала його як батька - до смерті.

Наведені вище показання свідків стверджуються письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Так, згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 виданого 12 грудня 1987 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 12 грудня 1987 року офіційно зареєстрували шлюб

З копії будинкової книги вбачається, що з 1992 року по 2006 рік позивач проживала разом з батьками в АДРЕСА_1 . Власником домогосподарства, за вказаною адресою, була ОСОБА_22 - матір ОСОБА_6 , відносно якого встановлюється факт батьківства. Разом з цим, в копії будинкової книги позивач, в графі №2, по відношенню до власника домогосподарства вказана як "внука".

На оглянутих в судовому засіданні фотографіях та відеозаписі зафіксовано, як батьки позивача: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , як батьки нареченої, дотримуючись народного обряду та традицій, хлібом та іконами благословляли свою дочку. На весілля до позивачки була запрошена вся родина померлого ОСОБА_6 , в тому числі його сестри та брат (відповідачі в даній цивільній справі) зі своїми сім`ями, що свідчить про близькі родинні відносини між ними та визнання померлим - ОСОБА_6 своєю дочкою ОСОБА_1 ..

Таким чином, судом беззаперечно встановлено, що за життя ОСОБА_6 виконував обов`язки батька відносно ОСОБА_1 , а саме: займався її вихованням, піклувався про її здоров`я, розвиток та навчання, що закріплено нормами статті 61 КпШС України.

Матір позивача, ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ) померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 12 листопада 2015 року.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 02 жовтня 2018 року, батько позивачки ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Дослідивши наявні в матеріалах цивільної справи письмові доказами, заслухавши показання усіх допитаних свідків суд переконаний у доведеності факту спільного виховання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спільної дочки ОСОБА_1 , участь у її вихованні та утриманні, що достовірно підтверджує про визнання ОСОБА_6 батьківства відносно доньки ОСОБА_1 .

На обґрунтування заперечення позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту, що ОСОБА_6 є її батьком, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , та їх представники ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , не подали до суду жодного доказу, що спростовували б встановлені в судовому засіданні факти.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Краска проти Швейцарії" від 19 квітня 1993 року визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог та наданих ним доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, правомірність та обґрунтованість вимог ОСОБА_1 у зв`язку з чим її позов про встановлення факту батьківства підлягає задоволенню.

Встановлення даного факту має для позивача юридичне значення, оскільки забезпечить реалізацію нею спадкових прав.

За клопотанням позивача судові витрати пов`язані з розглядом справи залишити за нею.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 81, 247, 258, 263-265, 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець села Підкормілля Любешівського району Волинської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 02 жовтня 2018 року складено відповідний актовий запис №286, є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки села Підкормілля Любешівського району Волинської області, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Любешівський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 29 листопада 2021 року.

Головуючий: Н.І. Гладіч