Провадження №2/369/5756/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Волчко А.Я.

за участю секретаря: Миголь А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Київ заву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «АТ «Київоблгаз» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до АТ «АТ «Київоблгаз» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди.

Одночасно з позовом до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій вона просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони АТ «Київоблгаз» відключати газопостачання споживачу ОСОБА_1 у будинку за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення позову у суді.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 31 серпня 2017 року працівники AT КИЇВОБЛГАЗ допустили помилку та не переконавшись у достовірності даної інформації, внесли до бази AT КИЇВОБЛГАЗ невірну інформацію про відключення її від газопостачання, а також належним чином не повідомили про наявність даної інформації в базі. В результаті чого, незаконно склали на позивача Акт №5349 від 30.11.2018 року про порушення.

10 серпня 2021 року позивач ОСОБА_1 , з`явилася до Києво-Святошинського відділення АТ КИЇВОБЛГАЗ в засідання регіональної комісії для розгляду акту про порушення. Під час розгляду акту вона надала всі докази та пояснення, які підтверджують, що ніякого відключення від газопостачання не було, ніякого несанкціонованого підключення до газопостачання в неї немає, ніяких заяв про відключення від газопостачання не писала, заборгованість по оплаті за газопостачання відсутня, газ ніхто не відключав.

Проте, за висновком комісії, позивача визнали винуватою у порушенні та несанкціонованому відновленні газопостачання, й повідомили їй, що вона має оплатити 59000,00 (п`ятдесят дев`ять тисяч) гривень штрафу. Не погодившись з даним висновком комісії, позивач почала вимагати пояснень, з яких підстав та чому її було визнано винною у порушенні, та в чому саме полягає несанкціоноване відновлення газопостачання, якщо газопостачання ніхто не відключав. Надати пояснення, чому їй кожного місяця надходять квитанції про оплату за використаний газ, який в неї, за версією працівників АТ КИЇВОБЛГАЗ, був відключений, а також пояснень, чому її не було належним чином повідомлено про відключення від газопостачання, де докази того, з яких підстав та коли її відключили від газопостачання.

Після оголошення висновку комісії, їй повідомили, що до неї віднесуться по-людськи, з розумінням, тому їй буде нараховано штраф у розмірі 59000 (п`ятдесят дев`ять тисяч) гривень. Не погодившись з даним штрафом, вона заперечила та пояснила, що в даній ситуації вбачає вину безпосередньо співробітників АТ КИЇВОБЛГАЗ, які на її думку, помилково та безпідставно внесли в базу АТ КИЇВОБЛГАЗ інформацію про відключення її від газопостачання, та які протягом трьох років належним чином не повідомили її, як споживача, про відключення від газопостачання. Даний Акт №5349 від 30.11.2018 року про порушення, який було розглянуто комісією, є фіктивним, оскільки 30.11.2018 року до неї не зверталися інспектори АТ КИЇВОБЛГАЗ з пропозицією провести перевірку, в будинок ніхто не приходив, ніяких актів не складали та 30.11.2018 року ніяких порушень не виявляли. Протокол № 8404 від 10 серпня 2021 року засідання комісії з розгляду актів про порушення вимог Кодексу було складено з грубими порушеннями, оскільки в протоколі вказано, що на засіданні комісії були присутні п`ять осіб, а саме члени комісії: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , при цьому фактично в засіданні комісії були присутні лише дві особи, а також в протоколі відсутні пояснення, докази та документи, які були надані нею в якості підтвердження відсутності порушень з її боку.

Свої зауваження до протоколу вона виклала у протоколі в графі зауважень. Разом з протоколом від 10 серпня 2021 року їй було вручено акт-розрахунок від 10.08.2021 року з розрахованою сумою збитків, завданих порушеннями, у розмірі 4448,06 (чотири тисячі чотириста сорок вісім гривень, шість копійок), з яким позивач категорично не погоджується. ЇЇ попередили, якщо протягом десяти днів не оплатить штраф у розмірі 4448,06 гривень буде відключено газопостачання на даний час існує висока вірогідність, що відповідачі відключать їй газ, не дочекавшись завершення розгляду справи. Протиправні наміри відповідачів підтверджуються повідомленнями про припинення газоспоживання та погашення простроченої заборгованості.

Дослідивши матеріалами позовної заяви та заяви про забезпечення позову, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.1, 2, 3 ч.1ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви; одночасно з пред`явленням позову; після відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1ст.150 ЦПК України, позов забезпечується окрім іншого, забороною вчиняти певні дії.

Згідно п. 1, 2, 10 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

При цьому, відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. При цьому, суд зобов`язаний перевірити співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Як роз`яснено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя)має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог ,пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи, або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має право брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідачів або пов`язаних із ними інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Проаналізувавши позовні вимоги позивача, заявлені вимоги щодо забезпечення даного позову, з огляду на характер спірних правовідносин, суд вважає, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати позивач не є співмірними із заявленими позовними вимогами, виходять за їх межі, та є надмірним втручанням у діяльність відповідачів.

Суд зауважує, що шляхом застосування заходів забезпечення позову, сторони не можуть вирішувати всі виниклі між ними спірні питання.

Крім того підстав вважати, що невжиття зазначених у заяві заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення про задоволення позову у справі у суду не має.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків цивільного характеру передбачено і п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст.2,8 ЦПК України.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб`єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб`єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції).

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи.

На підставі вище зазначеного, враховуючи що заявник не підтвердив та не обґрунтував заяву щодо реальності та дійсності намірів відповідача, а не припущення позивача, та не навів підстав для забезпечення позову, які б узгоджувалися із приписами ст. 150 ЦПК України, відсутні будь-які докази протиправності поведінки відповідача та невідворотності завдання шкоди, суд вважає, що подана заява задоволенню не підлягає, а тому судом не вбачається підстав для задоволення заяви в цілому.

Суд роз`яснює заявнику, що відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для відмови.

Враховуючи вище викладене та приймаючи до уваги, що предметом позову є правомірність/протиправність дій відповідача щодо складення протоколу про порушення, а законодавством визначені підстави для припинення газопостачання, тому обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є тотожним з заявленими вимогами, але є не співмірний з ними і не відповідає суті порушеного права, а також такий вид забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів інших суб`єктів ринку природного газу, як то постачальник газу, перед яким можливе утворення заборгованості, чи сторонні особи у разі виникнення аварійної ситуації тощо, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Таким чином, на підставі ч. 3 ст. 150 ЦПК, обраний позивачем спосіб забезпечення позову не співмірний з позовними вимогами і не відповідає суті порушеного права.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149-153,197 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні зави позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «АТ «Київоблгаз» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди -відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: А.Я. Волчко