Справа № 466/454/21
Провадження № 2/438/234/2021
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(з а о ч н е)

24 листопада 2021 року Бориславський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Слиша А.Т.,

за участю секретаря судового засідання Наминанік О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориславі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом приватного підприємства «СТО-ВП» до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

Позивач приватне підприємство «СТО-ВП» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд розірвати договір купівлі-продажу земельної ділянки реєстраційний №513, укладений 26 березня 2019 року між приватним підприємством «СТО-ВП» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Волинською Людмилою Василівною, а також скасувати запис про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0137 та, кадастровий номер :22:063:0080, цільове призначення: для будівництва та обслуговування автомобільного газозаправного пункту, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та здійснити державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за Приватним підприємством «СТО-ВП».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26 березня 2019 року між позивачем ПП «СТО-ВП» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений нотаріусом. Право власності за відповідачем зареєстровано 26.03.2019 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Предметом договору є земельна ділянка для будівництва та обслуговування автомобільного газозаправного пункту, площею 0.0137 га, кадастровий номер якої :22:063:0080, що за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з умовами договору розрахунок за земельну ділянку в сумі 71000 грн мав бути здійснений на поточний рахунок продавця протягом одного року після нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу і проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку за відповідачем. Позивач виконав свої обов`язки за договором. 27.03.2020 сплив строк, у який відповідач повинен був сплатити вартість земельної ділянки, однак не здійснив розрахунок. Задля досудового врегулювання спору, 30.03.2020 позивач передав відповідачу письмову претензію з вимогою здійснити оплату за земельну ділянку протягом додатково встановленого строку 90 днів або здійснити в добровільному порядку розірвання договору в нотаріуса. 19.06.2020 відповідач надав відповідь на претензію, в якій вказав, що у зв`язку із скрутним матеріальним становищем виконати взяті на себе зобов`язання не має можливості та відмовляється від укладення договору про розірвання у нотаріуса. Таким чином, відповідач порушив істотні умови договору, не провівши розрахунок; позивач позбавлений того, на що розраховував під час укладення договору, у зв`язку з чим права позивача підлягають захисту в судовому порядку, відповідно до ст.651 ЦК України.

Ухвалою судді Слиша А.Т. від 15 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання представник позивача Карташев І.С. не прибув, подав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позов просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 у судові засідання не прибув двічі, про дату, час та місце судових засідань був повідомлений належним чином (на підставі п.4 ч. 8, ч.11 ст. 128 ЦПК України), що стверджується відповідним зворотним поштовим повідомленням про вручення судової повістки за адресою його реєстрації. Причин своєї неявки відповідач не повідомив, правом на подачу до суду відзиву на позовну заяву не скористався.

Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1-ч.4 ст.12, ч.1, ч.2 ст.13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України).

За положеннями ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Суд установив, що 26 березня 2019 року між сторонами у справі приватним підприємством «СТО-ВП», в особі директора Дошака Р.З. (продавець), та ОСОБА_1 (покупцем) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Волинською Людмилою Василівною, зареєстрований в реєстрі за №513. Згідно з вказаним договором продавець приватне підприємство «СТО-ВП» передало, а покупець ОСОБА_1 прийняв у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування автомобільного газозаправного пункту, площею 0.0137 га, кадастровий номер якої :22:063:0080, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (в межах населеного пункту). Експлікація земельних угідь: всього земель гектарів - 0.0137, у тому числі за земельними угіддями, гектарів: землі зайняті поточним будівництвом та відведені під будівництво (будівництво на яких не розпочато) - 0.0137 (п.1 договору).

Укладаючи угоду, сторони досягнули домовленості щодо розрахунку, згідно якої розрахунок за земельну ділянку мав бути здійсненим протягом одного року після нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу і проведення державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку за відповідачем.

Зокрема, відповідно до п.5 вищевказаного договору: продаж земельної ділянки вчиняється за 71000,00 (сімдесят одна тисяча) гривень 00 копійок, яку покупець зобов`язується сплатити протягом 1 (одного) року на поточний рахунок продавця № НОМЕР_1 , що знаходиться в ПАТ «ПроКредит Банк», МФО банку: 320984. Зазначена ціна відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і змінам після укладення цього Договору не підлягає.

Пунктом 6 Договору визначено, що оціночна (ринкова) вартість земельної ділянки, що відчужується, згідно Звіту ТзОВ «Пріма Експерт» про експертну грошову оцінку земельної ділянки станом на 25.03.2019, становить 71000 грн.

На підставі вказаного договору купівлі-продажу, 26 березня 2019 року за відповідачем зареєстровано право власності на вказану вище земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 30882113, що стверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

27 березня 2020 року сплив строк, у який відповідач повинен був сплатити позивачу вартість земельної ділянки за вищевказаним договором купівлі-продажу, однак відповідач в порушення умов п.5 договору не здійснив розрахунок за земельну ділянку в розмірі 71000 грн, що підтверджується копією довідки ПП «СТО-ВП» від 28 березня 2020 року.

30 березня 2020 року позивач передав відповідачу ОСОБА_1 письмову претензію про невиконання зобов`язань за договором з вимогою здійснити оплату за земельну ділянку протягом додатково встановленого строку до 30 червня 2020 року або здійснити в добровільному порядку розірвання договору в нотаріуса. З копії письмової відповіді відповідача ОСОБА_1 на претензію від 19 червня 2020 року вбачається, що відповідач у зв`язку із скрутним матеріальним становищем не має можливості виконати взяті на себе зобов`язання щодо оплати 71000 грн за купівлю земельної ділянки в ПП «СТО-ВП». При цьому вказане зобов`язання відповідач визнає, проте відмовляється прибути до нотаріуса для укладення договору про розірвання.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, відповідач не виконав свого зобов`язання за договором щодо розрахунку за придбану земельну ділянку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

За загальним правилом (частина перша статті 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно із частиною другою статті 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов`язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (частина друга статті 692 ЦК України).

У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.

Якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (частина третя статті 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених статтею 651 ЦК України.

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Такий висновок зробив Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 16 ЦК України розірвання порушеного договору є способом захисту цивільних прав, оскільки розірвання кредитором порушеного договору спрямоване на припинення правовідношення у такому договорі. Такий спосіб захисту (1) застосовується у відповідь на порушення боржником договору (2) застосовується з ініціативи кредитора (3) спрямований на захист прав кредитора та (4) позбавляє боржника певних суб`єктивних прав. У такому разі боржник позбавляється права вимагати виконання договору кредитором, оскільки розірвання договору тягне для боржника, який допустив порушення, цілком конкретний негативний наслідок - він позбавляється суб`єктивних прав, наданих йому договором.

Відповідно до статті 19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права від порушень і протиправних посягань. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства. Водночас частина друга статті 13 ЦК України встановлює загальне правило, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Таким чином, частина друга статті 651 ЦК України дозволяє розірвання договору лише тоді, коли порушення має істотний характер, оскільки має дотримуватися принцип пропорційності порушення і відповідальності.

Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 09.12.2020 у справі № 199/3846/19.

Невиконання відповідачем ОСОБА_1 умов договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: несплата грошових коштів за придбання земельної ділянки, є істотним порушенням умов договору, що спричинило значну шкоду позивачу та виражається у неотриманні грошових коштів за проданий товар.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: земельної ділянки площею 0,0137 та, кадастровий номер :22:063:0080, цільове призначення: для будівництва та обслуговування автомобільного газозаправного пункту, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , сторони дотрималися форми оспорюваного щодо його нотаріального посвідчення; однак відповідач ОСОБА_1 взятого на себе зобов`язання у зазначений договором строк не виконав, яке ним не оспорюється, у зв`язку з чим договір купівлі-продажу підлягає розірванню через невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, а саме: не здійснення оплати за об`єкт нерухомого майна.

Позивач довів обставини, що дають підстави для розірвання договору відповідно до частини другої статті 651 ЦК України, а саме: істотність порушення відповідачем умов договору, завдання позивачеві шкоди, внаслідок якої позивач позбавився того, на що він розраховував при укладенні договору, що є підставою для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

При зверненні до суду з позовом позивачем було оплачено судовий збір у розмірі 4540 грн 00 коп. У відповідності до ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволені, - з відповідача підлягає стягненню в користь позивача сума оплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

позов задовольнити.

Розірвати договір купівлі-продажу земельної ділянки, реєстраційний №513, укладений 26 березня 2019 року між приватним підприємством «СТО-ВП» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Волинською Людмилою Василівною.

Скасувати запис про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0137 та, кадастровий номер :22:063:0080, цільове призначення: для будівництва та обслуговування автомобільного газозаправного пункту, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та здійснити державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за приватним підприємством «СТО-ВП».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного підприємства «СТО-ВП» судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 4540 гривень 00 копійок.

Позивач: приватне підприємство «СТО-ВП», місцезнаходження юридичної особи: 79008, м.Львів, пл.Соборна, 2А, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 36026552.

Відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А.Т.Слиш