Справа № 591/1157/21
Провадження № 2/591/1505/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2021 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Северинової А.С.,

з участю секретаря cудового засідання Синецької І.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 591/1157/21 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компослуги», про визнання права власності на 1/2 частину житлового приміщення та вселення в квартиру, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 16 лютого 2011 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком яких є відповідач. Відповідач звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з позовом про розірвання шлюбу.

Зазначає, що у 2016 році під час спільного проживання вони купили 3-кімнатну квартиру, розташовану адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано за відповідачем. У зв`язку з тим, що спірна квартира була придбана ними під час шлюбу за спільні сумісні кошти, тому позивач вважає, що ця квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і кожен з них має на неї рівне право власності по 1/2 частині кожний.

Крім того, з серпня 2020 року та по теперішній час відповідач чинить їй перешкоди у мешканні та користуванні спірною квартирою, не впускає її в квартиру та не надає ключів від неї, у зв`язку з чим вона змушена проживати в квартирі своєї матері та друзів, а також винаймати квартиру.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , а також вселити її до вказаної квартири.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 лютого 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 09 березня 2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 08 квітня 2021 року.

08 квітня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 18 травня 2021 року у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача.

18 травня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 19 липня 2021 року за клопотанням представника відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 просить відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову з тих підстав, що під час перебування в шлюбі він в 2015 році взяв в борг у свого брата 50000 доларів США, які зобов`язався повернувся повернути до 31 грудня 2021 року. На сьогоднішній день борг не повернуто. Вказані кошти він брав в інтересах сім`ї, в цей час ОСОБА_4 не працювала та перебувала на його повному утриманні. Вважає, що позивачка повинна разом з ним повертати частину грошових коштів, взятих в борг для придбання, ремонту та облаштування квартири. В березні 2020 року він разом з дружиною та дітьми поїхали до його батьків до держави Судан. Повернувшись влітку 2020 року до м. Суми, позивачка зібрала свої речі та виїхала з квартири. Таким чином, твердження про те, що він не впустив її в квартиру та змінив замки, не відповідають дійсності.

19 липня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 02 вересня 2021 року за клопотанням представника позивача.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 02 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 26 жовтня 2021 року.

26 жовтня 2021 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 08 листопада 2021 року у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_4 - адвокат Іващенко Т.А. позов підтримала та просила задовольнити його у повному обсязі. Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Дяченко Ю.В. заперечили проти задоволення позову.

Третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Компослуги» в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 16 лютого 2011 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб (а.с. 9).

За час перебування сторін у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_7 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_8 (а.с. 10, 11).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 102,8 кв.м, житловою площею 56,2 кв.м, яка складається з трьох жилих кімнат. Підстава виникнення права власності: додаткова угода, видана 03 жовтня 2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сумбуд-Інвест» Хаж Абдулвахабу довідка про 100 % виконання обов`язків, договір про участь у Фонді фінансування будівництва від 26 серпня 2016 року, видавник Товариство «Сумбуд-Інвест» Хаж Абдулвахабу (а.с. 14-15).

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб від 21 січня 2021 року за №14.03-08/73412 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: позивачка ОСОБА_4 , син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловік ОСОБА_2 та син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

Як зазначено в афідевіті, виданого 30 грудня 2015 року юристом і нотаріусом Ховайда Яхья Ісмаїль, Абдуль Ваххаб Хаж винен у борг 50 000 доларів США ОСОБА_9 з метою покупки квартири в державі Україна, яку зобов`язався виплатити до 30 грудня 2021 року (а.с. 68).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 липня 2021 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано (справа №591/7404/20, а.с. 55-56).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»;

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Виходячи з матеріалів справи, спірне майно, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 102,8 кв.м, житловою площею 56,2 кв.м, сторонами було придбано за час перебування у шлюбі, відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, що повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на 1/2 частину вказаної квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача про те, що він вважає за можливе визнати за позивачкою право на Ѕ частку цієї квартири за умови, що вона разом з ним буде погашати борг, який створився при придбанні квартири суд відхиляє, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, однак питання боргів подружжя не було предметом судового розгляду.

Стосовно позовних вимог про вселення позивачки у спірне житло, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Виходячи з вимоги частини 4 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплено положення, відповідно до яких громадяни, що мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частини 1, 2 статті 319 ЦК України).

На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи, а саме факту того, що спірна квартира є спільним сумісним майном, набутим подружжям у шлюбі, суд дійшов висновку, що позивачка має рівні з відповідачем права на користування спільним майном. За таких обставин, ураховуючи, що відповідач у судовому засіданні визнав той факт того, що у позивачки на даний час відсутні ключі від спірної квартири, ним змінено код сигналізації на вході в квартиру, а також ураховуючи заперечення відповідача проти проживання позивачки у спірному житлі з тих підстав, що він там живе з іншою жінкою, тому обґрунтованими є позовні вимоги про вселення позивачки до спірної квартири і такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому статтею 141 ЦПК України.

Оскільки позов задоволено, тому з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені нею і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 9019 грн 00 коп. (а.с. 18, 30).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 81, 82, 89, 141, 264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Вселити ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 9019 грн 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компослуги», адреса: м. Суми, вул. Прокоф`єва, буд. 14/3, офіс 1.

Повне судове рішення складено 18 листопада 2021 року.

Суддя А.С. Северинова