ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 689/1696/20
Провадження № 22-ц/4820/1610/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки (паю), за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області в складі судді Кульбаби А.В. від 03 вересня 2021 року.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року позивачка, звертаючись із вказаним позовом до відповідача, зазначала, що 25 листопада 2016 року від її імені укладено з відповідачем договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :03:007:0104, що розташована на території Сутковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області. Від її імені спірний договір був підписаний ОСОБА_2 , нібито на підставі довіреності, копія якої долучена до договору оренди земельної ділянки. Примірник договору із додатками відповідач надав їй 14 травня 2020 року, тому вважає, що звернулася до суду у строк, що передбачений ЦК України. Вказане не відповідає дійсності, оскільки відповідно до вказаної довіреності вона нікого не уповноважувала на укладання договору із відповідачем.

Зазначала, що договір оренди, укладений від її імені, нею не підписувався, на його укладення вона нікого не уповноважувала, його укладено без її волевиявлення, що є підставою для визнання цього договору недійсним.

З цих підстав позивачка просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 25.11.2016 року, кадастровий номер :03:007:0104, що розташована на території Сутковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 03 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що договір оренди був підписаний особою, яка не мала повноважень на укладення оспорюваного договору оренди землі. Вона не схвалювала правочин, що підписаний ОСОБА_2 , відповідних дій не вчиняла. Висновок, викладений у постанові Верховного Суду у справі №145/2047/16-ц від 16.06.2020 року не підлягає застосуванню, оскільки у вказаній справі був підроблений підпис власника земельної ділянки, у даній справі від імені власника земельної ділянки діяв її представник, якого вона на вчинення дій не уповноважувала, договір оренди підписаний не повноважною особою. Факт отримання плати за користування землею не може свідчити про погодження з умовами укладеного раніше договору і не створює правових наслідків. Суд при розгляді справи не застосував висновок, зроблений в постанові Верховного Суду України від 22.04.2015 року у справі №6-48цс15.

У відзиві представник Приватного підприємства «Аграрна компанія 2004» просить апеляційну скаргу відхилити як безпідставну, рішення залишити без змін. Зазначає, що правочин схвалено позивачкою, оскільки за її згодою чоловік отримував орендну плату та ставив свої підписи замість неї у відповідних відомостях. Позивач не зверталася до відповідача з приводу того, що при укладенні договору оренди землі сторонами не узгоджені істотні умови договору.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим рішення суду слід змінити.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 1,52 га, кадастровий номер :03:007:0104, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Сутковецької сільської ради.

В матеріалах справи наявний договір оренди землі від 25 листопада 2016 року, сторонами якого є ОСОБА_1 (Орендодавець) та ПП «Аграрна компанія 2004» (Орендар) щодо передачі в оренду земельної ділянки площею 1,5186 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Сутковецької сільської ради, кадастровий номер :03:007:0104, який підписаний ОСОБА_2 .

На підставі вказаного договору право оренди ПП «Аграрна компанія 2004» щодо вказаної земельної ділянки зареєстровано 23.06.2017 року.

Вказана земельна ділянка позивачки перебуває у фактичному користуванні відповідача.

Згідно довідки ПП «Аграрна компанія 2004» від 23.12.2020 року ОСОБА_1 виплачувалася орендна плата за договором оренди землі в грудні 2017 року, вересні 2018 року, березні 2019 року, жовтні 2020 року.

26 травня 2016 року секретарем Сутковецької сільської ради посвідчена довіреність, згідно якої ОСОБА_1 уповноважує ОСОБА_2 отримати за неї плату за зданий в оренду пай в СТОВ «Берегиня».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами був укладений договір оренди землі, оскільки він був підписаний представником позивачки з перевищенням повноважень і в подальшому схвалений позивачкою, так як за її згодою чоловік отримував орендну плату, про що ставив свої підписи у відповідних відомостях. Тому відсутні підстави для визнання договору недійсним внаслідок відсутності волевиявлення орендодавця на укладення договору.

Проте з наведеними мотивами відмови у позові не можна погодитися, зважаючи на таке.

Згідно з ч.ч.1, 4 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

За змістом ч. 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Коднксу.

За ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Пред`являючи позов, позивачка стверджувала, що оспорюваний договір оренди землі вона не підписувала, підпис у ньому від імені орендодавця вчинено іншою особою.

Як вбачається зі змісту копії оспорюваного договору оренди землі від 25.11.2016 року (а.с.4-5), у розділі «Реквізити та підписи сторін» в графі «Орендодавець» вказано ОСОБА_1 та її паспортні дані, місце проживання, у рядку «підпис» - наявний підпис « ОСОБА_3 » із зазначенням прізвища та ініціалів підписанта ОСОБА_2 .

Як вбачається зі змісту відзиву на позовну заяву, відповідач стверджував, що оспорюваний договір оренди землі було укладено між Приватним підприємством «Аграрна компанія 2004» та уповноваженою ОСОБА_1 особою на підставі довіреності від 26.05.2016 року, - ОСОБА_2 .

Разом з тим, договір оренди землі від 25.11.2016 року не містить посилання на довіреність від 26.05.2016 року чи на інший документ, на підставі якого ОСОБА_2 має право діяти як представник ОСОБА_1 при укладенні договору оренди землі.

В свою чергу за змістом наявної у справі копії довіреності від 26.05.2016 року (а.с.9), посвідченої секретарем Сутковецької сільської ради Пилипчак Н.А. та зареєстрованої в реєстрі № 44, ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 лише на одну дію - отримати за неї плату за зданий в оренду пай в СТОВ «Берегиня». Для виконання саме цього доручення вона уповноважила його розписуватися за неї, подавати від її імені заяви та інші документи, а також виконувати інші дії, передбачені законом для такого роду повноважень.

Вказаною довіреністю від 26.05.2016 року ОСОБА_1 не надавала жодних повноважень ОСОБА_2 , своєму чоловікові, на розпорядження належною їй земельною ділянкою з кадастровим номером :03:007:0104, в тому числі, й на укладення договору оренди з відповідачем.

Наведене цілком спростовує висновок суду першої інстанції про укладення спірного договору оренди землі представником позивачки ОСОБА_2 з перевищенням повноважень.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За змістом ч.1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на дату, зазначену в спірних договорах) договір оренди землі укладається в письмовій формі.

Відповідно до ст. 15 цього Закону істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Згідно правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 року (справа № 145/2047/16-ц) відступила від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначаючи, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не підлягає визнанню недійсним. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку.

У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки.

Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок.

Виходячи з викладеного, у задоволенні позову слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, який не відповідає змісту порушеного права, а не з підстав, наведених у рішенні суду першої інстанції.

Приймаючи до уваги наведене, мотивувальну частину рішення суду слід змінити з врахуванням мотивів, викладених у цій постанові, - в решті рішення слід залишити без змін.

Оскільки резолютивна частина рішення залишається без змін, відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат та стягнення понесених витрат за подачу апеляційної скарги на користь апелянтки.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Мотивувальну частину рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 03 вересня 2021 року змінити з врахуванням мотивів, викладених у цій постанові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2021 року.

Судді Л.М.Грох

А.М. Костенко

Т.В.Спірідонова