Справа № 454/1664/20 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/811/996/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Ванівського О.М., Крайник Н.П.

при секретарі Ждан К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 05 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичних осіб підприємців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за участю третьої особи ОСОБА_5 про визнання договору оренди недійсним, усунення перешкод в користуванні майном, зобов"язання звільнити приміщення та привести в попередній стан, відшкодування заподіяних збитків та стягнення судових витрат,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2020 році ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за участю третьої особи ОСОБА_5 про визнання договору оренди недійсним, усунення перешкод в користуванні майном, зобов"язання звільнити приміщення та привести в попередній стан, відшкодування заподіяних збитків та стягнення судових витрат.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову та просив забезпечити позов, шляхом накладення арешту (заборони відчуження майна), заборони здійснення підприємницької діяльності у приміщенні (торговий зал, кухня, три коридори, кладова, котельня) загальною площею 95,6 кв.м., що становить 147/1000 частини будівлі, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Фізичній особі підприємцю ОСОБА_3 .

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 05 листопада 2020 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт (заборону відчуження майна) на приміщення (торговий зал, кухня, три коридори, кладова, котельня) загальною площею 95,6 кв.м., що становлять 147/1000 частини будівлі, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

В іншій частині заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 . Вважає ухвалу суду незаконною. Звертає увагу, що розгляд справи здійснювався без її виклику та аудіофіксації. Вважає, що прийнятними заходами забезпечення позову є накладення арешту на майно. Також вважає, в разі пощкодження майна належного позивачу і відповідачу і невжиття заходів незабезпечення позову шляхом заборони здійснення підприємницької діяльності, призведе до ускладнення вирішення судової суперечки та неможливо буде в подальшому виконати рішення суду у разі задоволення позовних вимог. В апеляційній скарзі скаржник просить змінити ухвалу Сокальського міського суду Львівської області від 05 листопада 2020 року і ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 21 жовтня 2021 року, є дата складення повного судового рішення 05 листопада 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на спірні приміщення, оскільки невжиття таких заходів забезпечення позову, про які заявив представник позивача, може утруднити виконання рішення по справі в майбутньому.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині заборони здійснення підприємницької діяльності, суд виходив з тих обставин, що таке забезпечення позову є фактичним вирішенням спору по суті, що є недопустимим та може трактуватися як втручання в господарську діяльність ФОП.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Оскільки дана заява про забезпечення позову не відноситься до випадку, передбачених ч.5 ст.153 ЦПК України, суд першої інстанції в праві був здійснювати розгляд питання щодо забезпечення позову за відсутності сторін по справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Крім того, як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у цьому рішенні ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Також, при вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Колегія суддів звертає увагу на відсутність в заяві про забезпечення позову, а також в апеляційній скарзі переліку речей якими користуються відповідачі, які є предметом спору, на які позивач хоче накласти арешт шляхом заборони їх відчуження, в зв`язку з чим відсутні будь-які підстави для застосування такого виду забезпечення позову.

Згідно ч.10 ст.150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Колегія суддів погоджується з тим, що заборона здійснення підприємницької діяльності у приміщенні (торговий зал, кухня, три коридори, кладова, котельня) загальною площею 95,6 кв.м., що становить 147/1000 частини будівлі, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Фізичній особі підприємцю ОСОБА_3 , фактично призведе до задоволення частини позовних вимог ОСОБА_1 та буде розцінено як втручання в господарську діяльність ФОП ОСОБА_3 , що є недопустимим.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, в зв"язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 05 листопада 2020 року - слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 05 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2021 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник