Провадження №2/592/25/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Алфімової І. В. ,

позивача: ОСОБА_1 ,

представниці позивача: адвоката Талденко О. В. ,

відповідача: ОСОБА_2 ,

представниці відповідача: адвоката Максименко Е. П. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків розірвання договорів довічного утримання та визнання права власності на спадкове майно за законом, -

В С Т А Н О В И В :

23.12.2019 року представниця позивача ОСОБА_1 адвокат Талденко Олена Володимирівна звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_2 про застосування наслідків розірвання договорів довічного утримання та визнання права власності на спадкове майно за законом, в якому вона зазначила про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - позивач або ОСОБА_1 ) , є рідним сином померлого ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 або померлий або відчужувач) , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 01.08.1983 року Зарічним відділом ЗАГС, актовий запис № 1300 від 01.08.1983 року. Частка (58/100) житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 109,6 м ? , належала померлому ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим завідуючою Другої Сумської нотаріальної контори Вольвач А. В. 22.09.2004 року за реєстровим № 1-1664, зареєстрованим в КП "Сумське міське БТІ" 27.10.2004 року за реєстровим № 5927. Земельна ділянка, кадастровий номер :23:020:0001, площею 0,0853 га, яка становить 58/100 часток земельної ділянки під номером АДРЕСА_1 , на якій розташована частина (58/100) житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , належала померлому ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 147631, виданим Сумською міською радою 07.06.2007 року, зареєстрованим в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 90. 08.01.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (далі - відповідач або ОСОБА_2 або набувач) було укладено договори довічного утримання (догляду) , посвідчені 08.01.2019 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу, зареєстровані в реєстрі за № 23 та № 25 (далі - відповідно договір № 23 та договір № 25) . Відповідно до п. 1.1. договору № 23 ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_2 належні йому на праві спільної часткової власності 58/100 часток житлового будинку ( АДРЕСА_1 ) з відповідною часткою надвірних господарчих та побутових будівель на умовах цього договору, загальною площею 109,6 м ? , житловою площею 76,6 м ? , а також відповідно до п. 1.1. договору № 25 ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_2 належні йому на праві спільної часткової власності 58/100 часток земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 . Зі змісту п. 2 договору № 23 вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язувався утримувати (доглядати) ОСОБА_3 , надаючи, згідно п/п 2.1. договору № 23, матеріальне забезпечення щомісячно в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) грн. 00 коп. , згідно п/п 2.2. договору: - забезпечення житлом шляхом збереження права довічного проживання у відчужуваній частці житлового будинку; - забезпечення придатним для носіння одягом і взуттям; - забезпечення необхідними лікарськими засобами згідно рецептів лікарів; - забезпечення продуктами харчування; - сплата комунальних та інших послуг, пов`язаних з експлуатацією частки житлового будинку. Зі змісту п. 2 договору № 25 вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язувався утримувати (доглядати) ОСОБА_3 , надаючи, згідно п/п 2.1. договору № 23, матеріальне забезпечення щомісячно в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) грн. 00 коп. , згідно п/п 2.2. договору: - забезпечення придатним для носіння одягом і взуттям; - забезпечення необхідними лікарськими засобами згідно рецептів лікарів; - забезпечення продуктами харчування. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до вимог звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як визначено в ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ч. 3 ст. 749 ЦК України набувач зобов`язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду) . Якщо частина майна відчужувача перейшла до його спадкоємців, витрати на його поховання мають бути справедливо розподілені між ними та набувачем. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірвано за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. В силу ч. ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору в судовому порядку зобов`язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили. Так, підстави для припинення укладених договорів шляхом розірвання визначені в п. 5 договорів № 23 та № 25, згідно якому вказані договори можуть бути розірвані за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін - у судовому порядку. Із системного аналізу положень вказаних норм та умов договору вбачається, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов`язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору незалежно від вини набувача. При цьому, обов`язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, у відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 76 ЦПК України, покладається саме на відповідача, який надає це утримання. Однак, набувач за договорами довічного утримання (догляду) від 08.01.2019 року № 23 та № 25, ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконував або виконував неналежним чином. ОСОБА_3 помер в реанімаційному відділенні КНП "Клінічна лікарня № 5" СМР 10.10.2019 року, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 684 від 16.10.2019 року та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 17.10.2019року, актовий запис № 2014 від 17.10.2019 року. Свідоцтво про смерть ОСОБА_3 отримав син померлого - ОСОБА_1 . З документів, доданих до позовної заяви, вбачається, що лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_3 № 684 від 16.10.2019 року було видано на ім`я ОСОБА_1 , дозвіл Сумської місцевої прокуратури № б/н від 16.10.2019 року на видачу трупа також був виданий на ім`я ОСОБА_1 . Інші особи за тілом та документами на поховання померлого ОСОБА_3 не зверталися. Додатково було направлено запит до КНП "Клінічна лікарня № 5" СМР. При отриманні відповіді будуть надані додаткові пояснення. ОСОБА_1 здійснив поховання свого батька - ОСОБА_3 , що підтверджується договором-замовленням серії 2-В № 028076 від 17.10.2019 року, фіскальним чеком про сплату за послуги по копанню/засипанню могили від 17.10.2019 року, квитанцією № 0164 від 17.10.2019 року про виконання ритуальних послуг. Після його смерті із заявою про прийняття спадщини звернувся його син, який є спадкоємцем за законом та правонаступником спадкодавця, про що свідчить витяг № 58315539 від 14.11.2019 року про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи за № 65054312. Договір довічного утримання (догляду) у відповідності до ч. 2 ст. 755 ЦК України припиняється зі смертю відчужувача. Згідно ч. 1 ст. 748 ЦПК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду) , відповідно до ст. 334 цього Кодексу. Тобто, після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , відповідно до умов укладених договорів довічного утримання від 08.01.2019 року, набув право власності на 58/100 часток житлового будинку ( АДРЕСА_1 ) з відповідною часткою надвірних господарчих та побутових будівель на умовах цього договору, загальною площею 109,6 м ? , житловою площею 76,6 м ? , а також земельну ділянку, кадастровий номер :23:020:0001, площею 0,0853 га, яка становить 58/100 часток земельної ділянки під номером АДРЕСА_1 , на якій розташована частина (58/100) житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , що належали померлому ОСОБА_3 . Однак, ще за життя ОСОБА_3 розповідав знайомим про те, що ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором не виконував: не сплачував або невчасно сплачував за комунальні послуги, зокрема, за газопостачання; не сплачував грошового утримання; не забезпечував продуктами харчування та одягом, в зв`язку з чим ОСОБА_3 мав намір розірвати договір довічного утримання, який почав реалізовувати шляхом звернення до Сумського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, про що свідчить талон про прийняття звернення від 10.06.2019 року. Додатково було направлено запит до Сумського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. При отриманні відповіді будуть надані додаткові пояснення. Крім того, відповідно до п. 2.2. договору № 23, утримання (догляд) визначається сторонами у вигляді, зокрема, сплати комунальних та інших послуг, пов`язаних з експлуатацією частки житлового будинку. Однак, як свідчать документи, набувач свої зобов`язання зі сплати комунальних послуг виконував неналежним чином. А саме: 19.04.2019 року ТОВ "Сумигаз Збут" за № 08-ПВ-0803-04.19 від 19.04.2019 року направило повідомлення ОСОБА_3 про припинення газоспоживання та погашення простроченої заборгованості від 28.02.2019 року на суму 8800,46 грн. , станом на 30.04.2019 року заборгованість складала 11857,46 грн. , про що свідчить лист ТОВ "Сумигаз Збут" № 40708-Лв-2795-0519 від 17.05.5019 року. Станом на дату смерті обліковувалась заборгованість за спожитий газ за вересень 2019 року в розмірі 3200,68 грн. . ОСОБА_3 скаржився знайомим на те, що його не забезпечують продуктами харчування, він голодує, просив в борг грошей. Дехто із знайомих, а також колишня дружина допомагали йому продуктами харчування, одягом. Вказане підтверджується поясненнями свідків. Перелік свідків буде подано окремим клопотанням. 07.10.2019 року ОСОБА_3 потрапив до лікарні - КНП "Клінічна лікарня № 5" СМР з переломом стегнової кістки, про що повідомили колишню дружину та сина сусіди. Набувач не виконував свої зобов`язання з догляду перед ОСОБА_3 , не цікавився станом здоров`я відчужувача, всупереч п. 2.2. договорів № 23 та № 25, а саме: утримання (догляд) визначається сторонами у вигляді, зокрема, забезпечення необхідними лікарськими засобами згідно рецептам лікарів. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер в лікарні. Набувач був повідомлений про смерть відчужувача, однак, від його поховання відмовився, всупереч прямій нормі чинного законодавства, а саме: ч. 3 ст. 749 ЦК України, згідно якій набувач зобов`язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду) . Організацію та оплату ритуальних послуг та поховання ОСОБА_3 здійснював його син - ОСОБА_1 , який є спадкоємцем першої черги за законом та правонаступником померлого. Зазначене підтверджується тим, що свідоцтво про смерть ОСОБА_3 отримав син померлого - ОСОБА_1 , лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_3 № 684 від 16.10.2019 року було видано на ім`я ОСОБА_1 , дозвіл Сумської місцевої прокуратури № б/н від 16.10.2019 року на видачу трупа також був виданий на ім`я ОСОБА_1 , а також договором-замовленням серії 2-В № 028076 від 17.10.2019 року, фіскальним чеком про сплату за послуги по копанню/засипанню могили від 17.10.2019 року, квитанцією № 0164 від 17.10.2019 року про виконання ритуальних послуг, копії яких додаються до позовної заяви. Додатково було направлено запит Сумському ВП ГУНП в Сумській області. При отриманні відповіді будуть надані додаткові пояснення. Ч. 1 ст. 746 ЦК України передбачено, що відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я. Таким чином, договір довічного утримання має певні особливості: 1) майно переходить у власність набувача, однак розпоряджатися таким майном набувач за життя відчужувача не зможе, оскільки при посвідченні договору довічного утримання накладається заборона відчуження майна в встановленому порядку, про що робиться напис на всіх примірниках договору; 2) зобов`язання з довічного утримання мають особистісний характер, оскільки встановлюються щодо конкретно визначеної фізичної особи; 3) цей договір носить тривалий характер та вимагає від набувача постійного та систематичного виконання обов`язків; 4) матеріальне забезпечення (утримання) та послуги з догляду надаються набувачем до моменту смерті відчужувача (довічно) або до моменту розірвання договору довічного утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Правові наслідки розірвання договору довічного утримання (догляду) передбачено ч. 1 ст. 756 ЦК України, відповідно до якої у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У відповідності до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Наведені вище обставини відповідають правовідносинам з неналежного виконання стороною набувача договору довічного утримання (догляду) , а також щодо наслідків його невиконання, тобто є підставами для його розірвання. Враховуючи те, що ОСОБА_3 виявив намір розірвати договір довічного утримання (догляду) із ОСОБА_2 , який не встиг реалізувати внаслідок своєї смерті, його син - ОСОБА_1 , як його спадкоємець за законом та правонаступник, звернувся до суду з вимогами застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання та скасувати право власності ОСОБА_2 на майно, передане згідно договорам № 23 та № 25 від 08.01.2019 року довічного утримання (догляду) , укладеним з ОСОБА_3 . Застосовуючи наслідки розірвання договорів № 23 та № 25 довічного утримання від 08.01.2019 року, є доведеним факт того, що ОСОБА_3 на праві власності належали 58/100 часток житлового будинку ( АДРЕСА_1 ) з відповідною часткою надвірних господарчих та побутових будівель на умовах цього договору, загальною площею 109,6 м ? , житловою площею 76,6 м ? , та земельна ділянка, кадастровий номер :23:020:0001, площею 0,0853 га, яка становить 58/100 часток земельної ділянки під номером АДРЕСА_1 , на якій розташована частина (58/100) житлового будинку під номером АДРЕСА_1 . Таким чином, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді частки (58/100) житлового будинку та земельна ділянка, що належали померлому ОСОБА_3 на праві власності на підставі: - частка (58/100) житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 109,6 м ? , належала померлому ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого завідуючою Другої Сумської нотаріальної контори Вольвач А. В. 22.09.2004 року за реєстровим № 1-1664, зареєстрованого в КП "Сумське міське БТІ" 27.10.2004 року за реєстровим № 5927. Земельна ділянка, кадастровий номер :23:020:0001, площею 0,0853 га, яка становить 58/100 часток земельної ділянки під номером АДРЕСА_1 , на якій розташована частина (58/100) житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , належала померлому ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 147631, виданого Сумською міською радою 07.06.2007 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 90. ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження. Позивач 14.11.2019 року звернувся до приватного нотаріуса Шокола Н. В. із заявою про прийняття спадщини, в зв`язку із чим була відкрита спадкова справа, що підтверджується витягом № 58315539 від 14.11.2019 року про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи за № 65054312. Таким чином, спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є його син - ОСОБА_1 , який своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 65054312 (у нотаріуса № 69/2019) від 14.11.2019 року, щодо майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Інші особи із відповідними заявами до нотаріуса не звертались. Ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) , до інших осіб (спадкоємців) . Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ч. ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України) . Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Оскільки, відповідно до ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення, то фактично ОСОБА_3 набув право власності на 58/100 часток житлового будинку ( АДРЕСА_1 ) з відповідною часткою надвірних господарчих та побутових будівель на умовах цього договору, загальною площею 109,6 м ? , житловою площею 76,6 м ? , та земельну ділянку, кадастровий номер :23:020:0001, площею 0,0853 га, яка становить 58/100 часток земельної ділянки під номером АДРЕСА_1 , на якій розташована частина (58/100) житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , які були ним передані за договором довічного утримання. Оскільки після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняв ОСОБА_1 , то в силу ст. 1268 ЦК України у нього виникло право володіння та користування спадковим майном. Відповідно до правової позиції, висловленої у справі № 6-164цс12, в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до гл. 29 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23.01.2013 року) . Однак, у позивача на день відкриття спадщини відсутній документ про набуття ОСОБА_3 права власності на майно, яке було ним передане за договорами довічного утримання, а тому він не має можливості оформити спадщину в нотаріальній конторі. Відповідно до ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями набувати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання. За викладених обставин вбачається, що право на набуття права власності померлим на 100 часток житлового будинку ( АДРЕСА_1 ) з відповідною часткою надвірних господарчих та побутових будівель на умовах цього договору, загальною площею 109,6 м ? , житловою площею 76,6 м ? , та земельну ділянку, кадастровий номер :23:020:0001, площею 0,0853 га, яка становить 58/100 часток земельної ділянки під номером АДРЕСА_1 , на якій розташована частина (58/100) житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , має особа, яка є власником даного майна, тобто дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлювальний документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Відповідно до п. 1 гл. 8 розд. 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства України. Відсутність рішення про набуття померлим права власності на 58/100 часток житлового будинку ( АДРЕСА_1 ) з відповідною часткою надвірних господарчих та побутових будівель на умовах цього договору, загальною площею 109,6 м ? , житловою площею 76,6 м ? , та земельну ділянку, кадастровий номер :23:020:0001, площею 0,0853 га, яка становить 58/100 часток земельної ділянки під номером АДРЕСА_1 , на якій розташована частина (58/100) житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , позбавляє позивача можливості його надати нотаріусу для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 58/100 часток житлового будинку ( АДРЕСА_1 ) з відповідною часткою надвірних господарчих та побутових будівель на умовах цього договору, загальною площею 109,6 м ? , житловою площею 76,6 м ? , та земельну ділянку, кадастровий номер :23:020:0001, площею 0,0853 га, яка становить 58/100 часток земельної ділянки під номером АДРЕСА_1 , на якій розташована частина (58/100) житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , підлягають задоволенню у повному обсязі. Ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з нормами ст. 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Оригінали документів, копії яких додані до позовної заяви, знаходяться у сторін та осіб, уповноважених на їх зберігання. Вона повідомляємо суд про те, що позивачем не було подано іншого позову (позовів) до цих самих відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 81, 83, 175-177 ЦПК України, вона просила: 1. Прийняти позовну заяву. 2. Позов задовольнити в повному обсязі. 3. Застосувати наслідки розірвання договорів довічного утримання (догляду) від 08.01.2019 року, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчених 08.01.2019 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу, зареєстрованих в реєстрі за № 23 та № 25, та скасувати право власності ОСОБА_2 на 58/100 часток житлового будинку ( АДРЕСА_1 ) з відповідною часткою надвірних господарчих та побутових будівель на умовах цього договору, загальною площею 109,6 м ? , житловою площею 76,6 м ? , та на земельну ділянку, кадастровий номер :23:020:0001, площею 0,0853 га, яка становить 58/100 часток земельної ділянки під номером АДРЕСА_1 , на якій розташована частина (58/100) житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , переданих згідно договорів довічного утримання № 23 та № 25 від 08.01.2019 року. 4. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , що зареєстрований та проживає у АДРЕСА_2 , право власності на на 58/100 часток житлового будинку ( АДРЕСА_1 ) з відповідною часткою надвірних господарчих та побутових будівель на умовах цього договору, загальною площею 109,6 м ? , житловою площею 76,6 м ? , та на земельну ділянку, кадастровий номер :23:020:0001, площею 0,0853 га, яка становить 58/100 часток земельної ділянки під номером АДРЕСА_1 , на якій розташована частина (58/100) житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 5. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору (вхідний № 64356/19 від 23.12.2019 року) (а. с. 2-9) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.12.2019 року було прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) про застосування наслідків розірвання договорів довічного утримання та визнання права власності на спадкове майно за законом. Було ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Було ухвалено призначити по справі підготовче судове засідання на 10.02.2020 року 10 годину 30 хвилин за адресою: м. Суми, вул. Першотравнева, буд. 12, зал судових засідань № 11, про що повідомити учасників справи. Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслати учасникам справи разом з копією позовної заяви з копіями доданих до неї документів - відповідачу. Було ухвалено роз`яснити відповідачу право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду) , що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Було ухвалено роз`яснити учасникам справи, що на підставі п. 4 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: ненадання копії відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України: http://kv.su.court.gov.ua/sud1806/gromadyanam/csz/ . Ухвала набрала законної сили 27.12.2019 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/86662142) (а. с. 34) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.02.2020 року у справі № 592/19296/19, провадження № 2-з/592/3/20 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків розірвання договорів довічного утримання та визнання права власності на спадкове майно за законом було задоволено. Було ухвалено вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони вчиняти певні дії, а саме: накласти заборону на відчуження 58/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 109,6 м ? , які належали померлому ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого завідуючою Другої Сумської нотаріальної контори Вольвач А. В. 22.09.2004 року за реєстровим № 1-1664, зареєстрованого в КП "Сумське міське БТІ" 27.10.2004 року за реєстровим № 5927, та на відчуження земельної ділянки, кадастровий номер :23:020:0001, площею 0,0853 га, яка становить 58/100 часток земельної ділянки під номером АДРЕСА_1 , на якій розташована частина (58/100) житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , належала померлому ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 147631, виданого Сумською міською радою 07.06.2007 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 90, та будь-якого іншого майна, що знаходиться за вказаною адресою. Копію ухвали було постановлено надіслати ОСОБА_1 після її постановлення. Примірник ухвали про забезпечення позову одночасно з направленням заявниці було ухвалено направити для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. Ухвала набрала законної сили 19.02.2020 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/87322456) (а. с. 44, 45, 144, 145) .

10.02.2020 року представниця відповідача ОСОБА_2 адвокат Максименко Елеонора Павлівна надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на позовну заяву про застосування наслідків розірвання договорів довічного утримання та визнання права власності на спадкове майно за законом, в якому вона зазначила про те, що ОСОБА_2 (надалі відповідач) було отримано позовну заяву про застосування наслідків розірвання договорів довічного утримання та визнання права власності на спадкове майно за законом, подану ОСОБА_1 (надалі - позивач) . Відповідно до ст. 191 ЦПК України після одержання копій ухвали про відкриття провадження у справі і позовної заяви відповідач має право подати суду у строк, встановлений судом в ухвалі відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, на яких він ґрунтується. Відповідачем було пропущено строк, встановлений судом в ухвалі, оскільки він не мав фінансової можливості звернутися за правовою допомогою. 04.02.2020 року, відразу, як тільки з`явились кошти, ОСОБА_2 було укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом Максименко Елеонорою Павлівною, у зв`язку з чим вона просила поновити строк для подання відзиву, оскільки його підготовка потребує великого обсягу часу. Відповідач, користуючись своїм правом, передбаченим ст. 191 ЦПК України, подає до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти заявлених вимог позивача повністю. Так, 08.01.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 будо укладено договори довічного утримання(догляду) , посвідчені 08.01.2019 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Борох Л. В. , зареєстровані реєстрі за № 23 та № 25. Відповідно п. 1.1. договору № 25 ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_2 належні йому на праві спільної часткової власності 58/100 часток земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 1.1. договору № 23 ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_2 належні йому на праві спільної часткової власності 58/100 часток житлового будинку ( АДРЕСА_1 ) з відповідною часткою надвірних господарчих та побутових будівель на умовах цього договору, загальною площею 109 м ? , житловою площею 76,6 м ? . Згідно п. 2 договору № 23 ОСОБА_2 зобов`язувався утримувати (доглядати) ОСОБА_3 , надаючи матеріальне забезпечення щомісячно в розмірі 1200,00 грн. (п. 2.1. договору) . П. 2.2. вищезазначеного договору передбачено: - забезпечення житлом шляхом збереження права довічного проживання у відчужуваній частці житлового будинку; - забезпечення придатними для носіння одягом та взуттям; - забезпечення необхідними лікарськими засобами згідно рецептів лікаря; - забезпечення продуктами харчування; - сплата комунальних та інших послуг, пов`язаних з експлуатацією частки житлового будинку. ОСОБА_3 був гарним знайомим відповідача. Вони були знайомі з 2015 року. Вони разом працювали на СТО. Під час дружньої розмови ОСОБА_3 попросив допомоги та запропонував укласти договір довічного утримання, оскільки відповідач гарно до нього ставився та допомагав у скрутних ситуаціях грошима та продуктами харчування, а інколи допомагав з візитами до лікаря, оскільки періодично сам він був не в змозі цього зробити. На питання про те чи є в нього родичі, він повідомив про те, що син від нього відмовився та не спілкується з ним вже багато років, родини він не має та нікому він не потрібен, а сам він не справляється з будинком та земельною ділянкою, йому не вистачає коштів на життя. Після чого відповідач, порадившись з цивільною дружиною ОСОБА_5 , вирішив допомагати ОСОБА_3 та укласти договори про довічне утримання. Позивачем було зазначено про те, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконував або виконував не належним чином, а саме: не сплачував за комунальні послуги та не здійснив поховання, не забезпечував продуктами харчування та одягом. Відповідач категорично з цим не погоджується та надає підтвердження того, що він належним чином виконував покладені на нього обов`язки відповідно до договору № 23 та № 25, а саме: до відзиву він додає копії чеків на оплату продуктів харчування та на оплату комунальних послуг приблизно на суму 27361 (двадцять сім тисяч триста шістдесят одна) грн. 74 коп. . Оригінали квитанцій знаходяться у відповідача. Уточнений підрахунок буде надано додатково. Також, відповідачем було сплачено послуги нотаріуса у розмірі 11000 (одинадцять тисяч) грн. при укладенні договорів довічного утримання. Також на підтвердження того, що відповідач прагнув організувати та здійснити поховання, надається до суду копія аудіозапису телефонної розмови, яка є підтвердженням того, що відповідачу було відмовлено здійснити поховання ОСОБА_3 . CD-диск надається. Також, надається до суду лист від 04.02.2020 року, направлений на ім`я позивача про повідомлення йому про те, що на його адресу будуть перераховані кошти за здійснення ним поховання (копія додається) та копія квитанції про направлення на адресу позивача грошових коштів в сумі 4115 (чотири тисячі сто п`ятнадцять) грн. 00 коп. . Повідомляється про те, що відповідачем та його цивільною дружиною постійно здійснювалось прибирання приміщення, обробляння земельної ділянки, прибирання в будинку та на подвір`ї, вказані обставини можуть підтвердити свідки. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) , що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються наступники засобами: письмовими, речовими й електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЩІК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Згідно ч. 1 ст. 91 ЦПК України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. Відповідно до ч. 3 ст. 91 ЦПК України заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі. Вона важає, що з метою правильного та всебічного розгляду справи по вирішенню спору виникла потреба щодо отримання підтвердження обставин, викладених відповідачем у відзиві, викликати та допитати в якості свідків: 1. ОСОБА_6 , який був товаришем та співробітником ОСОБА_3 та часто бував вдома та відвідував його, який мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , тел. НОМЕР_4 . 2. ОСОБА_7 , який допомагав відповідачу відвозити продукти та речі першої необхідності для ОСОБА_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_5 , тел. НОМЕР_5 . 3. ОСОБА_8 , який допомагав відповідачу відвозити продукти та речі першої необхідності для ОСОБА_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_6 , тел. НОМЕР_6 . 4. ОСОБА_9 , з її матір`ю ОСОБА_3 домовлявся укласти договір довічного утримання за умови сплати його кредитів, та у зв`язку з цим він з матір`ю ОСОБА_9 ходили до Центру БВПД для отримання консультації, але передумав, та ввів їх в оману, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_7 , тел. НОМЕР_7 . 5. ОСОБА_5 , цивільна дружина відповідача, яка займалась прибиранням будинку, обробляла земельну ділянку, готувала їжу, привозила продукти харчування, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_8 , тел. НОМЕР_8 . 6. ОСОБА_10 , яка неодноразово була вдома в ОСОБА_3 , разом з ОСОБА_11 допомагала привозити продукти харчування, допомагала обробляти земельну ділянку, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_9 , тел. НОМЕР_9 . Ніяких повідомлень від ОСОБА_3 стосовно припинення договору довічного утримання відповідач не отримувала ні особисто, ні через нотаріуса. Правове обґрунтування відзиву на позовну заяву. Чинним законодавством не передбачено такий спосіб захисту судом, як припинення правовідносин, оскільки вони і так є припиненими. Позивач не входить до кола осіб, які мають право звернутися до суду з вимогою про розірвання договору довічного утримання. Також позивач не вказує на підстави припинення права власності, які передбачені ст. 346 ЦК України. Договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , передбачав довічне утримання лише відчужувача, тобто був нерозривно пов`язаний з ОСОБА_3 , і, тим самим, у відповідності до ч. 2 ст. 608, п. 5 ч. 1 ст. 1219 ЦК України права та обов`язки за вищезгаданим договором до складу спадщини не входять і припинились в зв`язку зі смертю ОСОБА_3 . За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А ч. 2 цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі, особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У постанові Верховного Суду України у справі № 6-142ц13 від 25.12.2013 року визначено, що право на звернення до суду з вимогою про розірвання договору довічного утримання має лише відчужувач спірної квартири (https://reyestr.court.gov.ua/Review/36756759) . Згідно роз`яснень п. п. 5, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 року, відповідно до ст. ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Оспорюваний договір довічного утримання був укладений, учасниками цього договору було досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, при цьому за життя відчужувач не порушував перед судом питання про розірвання вищевказаного договору довічного утримання чи визнання його недійсним (про дані факти суду не повідомлено) . Тобто, оскільки право на звернення до суду з вимогою про розірвання договору довічного утримання має лише відчужувач спірної квартири, а оскільки зі смертю відчужувача договір довічного утримання припинився, то спірна квартира на день смерті не належала відчужувачу й не могла входити до складу спадщини та не може перейти спадкоємцю за законом. Ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, закріплено ст. 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений ст. 16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: - визнання права; - визнання правочину недійсним; - припинення дії, яка порушує право; - відновлення становища, яке існувало до порушення; - примусове виконання обов`язку в натурі; - зміна правовідношення; - припинення правовідношення; - відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; - відшкодування моральної (немайнової) шкоди; - визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес" . Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив про те, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку, для суб`єктивного права, законодавець вважає неможливим або недоцільним. Вона звертає увагу суду на те, що позивач не є стороною спірного договору довічного утримання, а тому не може ставити питання перед судом про його розірвання. Позивачем не було надано суду доказів того, що спірний договір порушує його права та інтереси, створює для нього негативні наслідки. Враховуючи вищевикладене, вона вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача про розірвання договорів довічного утримання (догляду) від 08.01.2019 року, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , слід відмовити. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 191 ЦПК України, вона просила: 1. Клопотання про поновлення строку для подання відзиву задовольнити. 2. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків розірвання договорів довічного утримання та визнання права власності на спадкове майно за законом відмовити. 3. Викликати та допитати свідків (вхідний № 6604 від 10.02.2020 року) (а. с. 49-56) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.02.2020 року клопотання представниці позивача ОСОБА_1 адвоката Талденко Олени Володимирівни про витребування доказів було задоволено частково. Було ухвалено витребувати з комунального некомерційного підприємства "Клінічна лікарня № 5" Сумської міської ради (40007, м. Суми, вул. М. Вовчок, буд. 2) наступну інформацію: - коли, з яким діагнозом та ким був доставлений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_10 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до комунального некомерційного підприємства "Клінічна лікарня № 5" Сумської міської ради; - протягом якого часу перебував на лікуванні в реанімаційному відділенні комунального некомерційного підприємства "Клінічна лікарня № 5" Сумської міської ради Удовенко Павло Миколайович; - чи були звернення щодо хвороби та смерті ОСОБА_3 з боку третіх осіб, якщо так, то кого саме; - копію медичної карти стаціонарного хворого № 5431 ОСОБА_3 . Ухвала набрала законної сили 10.02.2020 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/87759329) (а. с. 123а) .

06.04.2020 року представниця відповідача ОСОБА_2 адвокат Максименко Елеонора Павлівна надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання, в якому вона зазначила про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться цивільна справі № 592/19296/19. Розгляд справи було призначено на 06.04.2020 року на 16 годину 00 хвилин. У зв`язку із запровадженням на всі території України карантину до 24.04.2020 року вона просила відкласти розгляд справи на іншу дату (вхідний № 160544 від 06.04.2020 року) (а. с. 132) .

07.04.2020 року представниця позивача ОСОБА_1 адвокат Талденко Олена Володимирівна надіслала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заяву про перенесення розгляду справи, в якій вона зазначила про те, що у зв`язку з оголошенням Кабінетом Міністрів України з 12.03.2020 року до 24.04.2020 року в Україні карантину через поширення коронавірусу та введення обмежувальних карантинних заходів, вона просила судове засідання у справі № 592/19296/19, призначене на 06.04.2020 року на 16 годину 00 хвилин, відкласти на іншу дату та час (вхідний № Еп-2559/20 від 07.042020 року) (а. с. 136) .

07.04.2020 року представниця відповідача ОСОБА_2 адвокат Максименко Елеонора Павлівна надіслала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання, в якому вона зазначила про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться цивільна справі № 592/19296/19. Розгляд справи було призначено на 06.04.2020 року на 16 годину 00 хвилин. Водночас з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року на усій території України було встановлено карантин (постанова Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 року № 211) , постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року № 239 карантин було продовжено до 24.04.2020 року. Рада суддів України звернулась до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін. Також Рада суддів України просить громадян утриматися від відвідин суду, якщо у них є ознаки будь-якого вірусного захворювання (заява Голови Ради суддів України щодо карантинних заходів від 11.03.2020 року) . При цьому інкубаційний період нового коронавірусу триває від 2 днів до 2 тижнів. Під час інкубаційного періоду, коли людина уже заразилася вірусом, але ще добре почувається і немає жодних зовнішніх симптомів хвороби, збудник може виділятися й передаватися іншим (офіційний сайт МОЗ України: https7/moz.gov.ua/article/health/skilki-chasu-liudina-iaka-hvorie-na-virusnu-infekciju-mozhe-zaraziti-inshih) . Відтак, зрозуміти, що особа заражена коронавірусом COVID-19 в межах інкубаційного періоду є складно. Тому на перший погляд здорова людина без явних ознак вираженості симптомів захворювання вже може бути зараженою, а збудник коронавірусу COVID-19 може виділятися й передаватися іншим. Людина, її життя і здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3 Конституції України) . Крім того, Рада суддів України рекомендувала у період карантину з 16.03.2020 до 03.04.2020 року, який було продовжено до 24.04.2020 року, встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам) . Зважаючи на вищевикладене, враховуючи поважність причин, керуючись ст. ст. 43, 183, 223 ЦПК України, з метою недопущення розповсюдження коронавірусу COVID-19, для убезпечення від ризику життя та здоров`я людей, зокрема учасників справи та працівників суду, вона просила: 1. Розгляд справи відкласти на іншу дату. 2. Про дату та час наступного засідання прошу повідомити за телефоном НОМЕР_11 (вхідний № Еп-2568/20 від 07.04.2020 року) (а. с. 137) .

13.05.2020 року представниця позивача ОСОБА_1 адвокат Талденко Олена Володимирівна надіслала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заяву про відкладення розгляду справи, в якій вона зазначила про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться цивільна справа № 592/19296/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Судове засідання було призначене на 14.05.2020 року на 11 годину 00 хвилин. З 12.03.2020 року в Україні було запроваджено карантин через пандемію коронавірусу та було введено обмежувальні заходи. Враховуючи лист Ради суддів України від 16.03.2020 року № 9рс-186/20, вона просила відкласти розгляд справи № 592/19296/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 на інші дату та час (вхідний № Еп-3836/20 від 13.05.2020 року) (а. с. 138) .

14.05.2020 року представниця відповідача ОСОБА_2 адвокат Максименко Елеонора Павлівна надіслала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання про відкладення розгляду справи, в якому вона зазначила про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться цивільна справі № 592/19296/19. Розгляд справи було призначено на 14.05.2020 року на 11 годину 00 хвилин. Водночас з 12.03.2020 року до 22.05.2020 року на усій території України встановлено карантин (постанова Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 року № 211, постанова від 02.04.2020 року № 255 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211" ) . Рада суддів України звернулась до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін. Також Рада суддів України просить громадян утриматися від відвідин суду, якщо у них є ознаки будь-якого вірусного захворювання (заява Голови Ради суддів України щодо карантинних заходів від 11.03.2020 року) . При цьому інкубаційний період нового коронавірусу триває від 2 днів до 2 тижнів. Під час інкубаційного періоду, коли людина уже заразилася вірусом, але ще добре почувається і немає жодних зовнішніх симптомів хвороби, збудник може виділятися й передаватися іншим (офіційний сайт МОЗ У країни: https ://moz. gov.ua/ article/health/skilki-chasu-lj udina-jaka-hvorie-na-virusnu-infekciju-mozhe-zaraziti-inshih) . Відтак, зрозуміло, що особа заражена коронавірусом COVID-19 в межах інкубаційного періоду є складно. Тому на перший погляд здорова людина без явних ознак вираженості симптомів захворювання вже може бути зараженою, а збудник коронавірусу C0VID-19 може виділятися та передаватися іншим. Людина, її життя і здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3 Конституції України) . Крім того, Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку тз гарантійними заходами (лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам) . Зважаючи на вищевикладене, враховуючи поважність причин, керуючись ст. ст. 43, 183, 223 ЦПК України, з метою недопущення розповсюдження коронавірусу COVED-19, для убезпечення від ризику життя та здоров`я людей, зокрема учасників справи та працівників суду, вона просила: 1. Розгляд справи відкласти на іншу дату. 2. Про дату та час наступного засідання прошу повідомити за телефоном НОМЕР_11 (вхідний № Еп-3857/20 від 14.05.2020 року) (а. с. 139) .

16.06.2020 року представниця відповідача ОСОБА_2 адвокат Максименко Елеонора Павлівна надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання, в якому вона зазначила про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться цивільна справі № 592/19296/19. Вона просила відкласти розгляд відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку з перебування представниці відповідача в іншому судовому засіданні (Ковпаківський районний суд м. Суми, справа № 592/16491/18, суддя Фоменко І. М. ) (вхідний № 24502 від 16.06.2020 року) (а. с. 148) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.08.2020 року було закрито підготовче провадження та було призначено справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків розірвання договорів довічного утримання та визнання права власності на спадкове майно за законом до судового розгляду по суті на 16.09.2020 року на 13 годину 00 хвилин. Було ухвалено в судове засідання викликати сторони. Ухвала набрала законної сили 13.08.2020 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/90952476) (а. с. 157) .

В судовому засіданні представниця позивача ОСОБА_1 адвокат Талденко Олена Володимирівна надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Вона просила: 1. Позов задовольнити в повному обсязі. 2. Застосувати наслідки розірвання договорів довічного утримання (догляду) від 08.01.2019 року, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчених 08.01.2019 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу, зареєстрованих в реєстрі за № 23 та № 25, та скасувати право власності ОСОБА_2 на 58/100 часток житлового будинку ( АДРЕСА_1 ) з відповідною часткою надвірних господарчих та побутових будівель на умовах цього договору, загальною площею 109,6 м ? , житловою площею 76,6 м ? , та на земельну ділянку, кадастровий номер :23:020:0001, площею 0,0853 га, яка становить 58/100 часток земельної ділянки під номером АДРЕСА_1 , на якій розташована частина (58/100) житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , переданих згідно договорів довічного утримання № 23 та № 25 від 08.01.2019 року. 3. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , що зареєстрований та проживає у АДРЕСА_2 , право власності на на 58/100 часток житлового будинку ( АДРЕСА_1 ) з відповідною часткою надвірних господарчих та побутових будівель на умовах цього договору, загальною площею 109,6 м ? , житловою площею 76,6 м ? , та на земельну ділянку, кадастровий номер :23:020:0001, площею 0,0853 га, яка становить 58/100 часток земельної ділянки під номером АДРЕСА_1 , на якій розташована частина (58/100) житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув. Про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. Його неприбуття не є перешкодою для розгляду справи по суті.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представниця адвокат Максименко Елеонора Павлівна надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Вони просили відмовити у задоволенні позову.

Ознайомившись з позовною заявою, відзивом на позовну заяву, вислухавши пояснення та думки представниці позивача, відповідача, представниці відповідача, вислухавши пояснення свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , дослідивши та перевіривши документи та копії документів, доданих до позовної заяви, до відзиву на позовну заяву, документи, які були витребувані судом, які містяться в матеріалах судового провадження, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти) , якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що п. 1 ст. 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, даний пункт передбачає "право на суд" , одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Судовим розглядом було встановлено, що 08.01.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 будо укладено договори довічного утримання(догляду) , посвідчені 08.01.2019 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Борох Л. В. , зареєстровані реєстрі за № 23 та № 25 (а. с. 15, 16) .

Відповідно до п. 1.1. договору № 25 ОСОБА_3 передає у власність ОСОБА_2 належні йому на праві спільної часткової власності 58/100 частин земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 , а відповідно до п. 1.1. договору № 23 ОСОБА_3 передає у власність ОСОБА_2 належні йому на праві спільної часткової власності 58/100 частин жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з відповідною частиною надвірних господарчих та побутових будівель на умовах цього договору, загальною площею 109, 60 м ? , жилою площею 76,60 м ? .

В свою чергу ОСОБА_2 зобов`язався довічно утримувати ОСОБА_3 , надаючи йому матеріальне забезпечення щомісячно в розмірі 1200,00 грн. , згідно з п. 2 договору № 23 та № 25.

Згідно ч. 1 ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

За своєю юридичною природою договір довічного утримання близький до договору ренти, правове регулювання якого здійснюється гл. 56 ЦК України. Крім того, ЦК України детально регламентує відносини, які опосередковані договором довічного утримання (догляду) . Предметом договору є будь-яке нерухоме майно, а також рухоме, яке має значну цінність, На жаль, чинний ЦК України не містить чітких критеріїв визначення "значної цінності" , тому у кожному випадку, у разі виникнення спору, суд повинен призначати незалежну експертизу. Варто при цьому підкреслити, що поняття "значна цінність" стосується тільки рухомого майна. Загальне визначення рухомого майна міститься у ч. 2 ст. 181 ЦК України, яка до рухомих відносить речі, які можна вільно переміщувати у просторі. Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" № 1255-IV від 18.11.2003 року визначає рухоме майно як окрему рухому річ, сукупність рухомих речей, гроші, валютні цінності, цінні папери, а також майнові права та обов`язки. Згідно з Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" № 1878-VI від 11.02.2010 року до об`єктів нерухомого майна належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці (будівля, споруда тощо) , переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. ЦК України як приклад нерухомого майна, що може бути предметом договору довічного утримання (догляду) називає жилий будинок, квартиру або їх частину тощо. Дана стаття встановлює обов`язок набувача забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. ЦК України розглядає договір довічного утримання також і як договір догляду, додавши таке його визначення у назву глави, присвяченої цьому виду договору. Сторонами договору є відчужувач, яким може бути будь-яка фізична чи юридична особа, та набувач, яким є фізична чи юридична особа, яка потребує утримання та (або) догляду довічно. Договір довічного утримання (догляду) має реальний характер, оскільки даною статтею встановлено, що відчужувач передає набувачеві відповідне майно у власність, а не має намір передати його. Договір довічного утримання (догляду) є одностороннім, тому що права за договором виникають лише у відчужувача, а обов`язки - у набувача. Набувач вправі порушувати питання про передачу своїх обов`язків члену своєї родини за згодою відчужувача, а також оскаржити відсутність такої згоди до суду (ст. 752 ЦК України) . Набувач здобуває право вимагати передачі йому речі, що підлягає передачі, у випадку її заміни (ст. 753 України) . Договір довічного утримання (догляду) відноситься до алеаторних (ризикових) правочинів. Елемент ризику, який приймає на себе кожна із сторін, полягає у вірогідності того, що чи один, чи інший контрагент фактично отримає зустрічне задоволення меншого обсягу, ніж ним самим надано, адже період життя відчужувача на момент укладення договору невідомий. За загальним правилом договір довічного утримання (догляду) є відплатним, відповідно до якого набувач надає відчужувачеві зустрічне задоволення у вигляді утримання та (або) догляду. Таке зустрічне задоволення може надаватися у грошовій чи натуральній формі. Договір довічного утримання (догляду) має триваючий характер, тому що вимагає систематичного та постійного виконання набувачем своїх обов`язків щодо відчужувача до моменту припинення договору. Договір довічного утримання (догляду) має схожі риси з договором ренти, однак існують і розбіжності, пов`язані з можливістю відчуження переданого за договором ренти майна та забороною на такі дії за договором довічного утримання (догляду) до смерті відчужувача, з можливістю укладення договору довічного утримання (догляду) на користь третьої особи і відсутністю такого права у сторін договору ренти та інше. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; незважаючи на наявність терміна "придбала" ця норма поширюється і на відносини, що виникають з договору довічного утримання (догляду) . Якщо договором про відчуження жилого будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята жилим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Зважаючи на те, що за договором довічного утримання (догляду) відчужувач повинен передати набувачу майно у власність, він, у свою чергу, повинен мати це майно на праві власності. Також оскільки відчужувач повинен передати майно у власність набувачу, останній повинен мати право його прийняти, тобто стати його власником. Законодавством України встановлені певні обмеження щодо можливості окремих осіб бути власниками відповідного майна. Наприклад, ЗК України встановлено заборону на придбання у власність іноземними юридичними та фізичними особами, а також особами без громадянства земельних ділянок сільськогосподарського призначення, а ділянки, придбані такими особами у спадщину (за аналогією - і за договором довічного утримання) , підлягають відчуженню протягом одного року. За змістом Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" № 2342-IV від 13.01.2005 року під утриманням можна розуміти повне забезпечення матеріальними та грошовими ресурсами особи для задоволення її життєво необхідних потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності. Головною ознакою утримання є забезпечення утриманця (відчужувача) грошовими коштами та (або) іншими матеріальними цінностями. Поняття (догляд) законодавством не визначене й означає в широкому розумінні нагляд за відчужувачем, станом його здоров`я, умовами побуту тощо. Догляд не обов`язково пов`язаний з наданням матеріальної допомоги й опосередковується своєрідною трудовою участю набувача в житті відчужувача, наданням відчужувачу послуг, обсяг яких передбачається договором. Матеріальне забезпечення (утримання) та послуги з догляду надаються набувачем до моменту смерті відчужувача (довічно) або до моменту розірвання договору довічного утримання.

Таким чином, договір довічного утримання має певні особливості: 1) майно переходить у власність набувача, однак розпоряджатися таким майном набувач за життя відчужувача не зможе, оскільки при посвідченні договору довічного утримання накладається заборона відчуження майна в встановленому порядку, про що робиться напис на всіх примірниках договору; 2) зобов`язання з довічного утримання мають особистісний характер, оскільки встановлюються щодо конкретно визначеної фізичної особи; 3) цей договір носить тривалий характер та вимагає від набувача постійного і систематичного виконання обов`язків; 4) матеріальне забезпечення (утримання) та послуги з догляду надаються набувачем до моменту смерті відчужувача (довічно) або до моменту розірвання договору довічного утримання.

Ч. 1 ст. 749 ЦК України встановлено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування) , якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Зміст будь-якого договору становлять взаємні права та обов`язки його сторін. Одним із основних обов`язків набувача є надання відчужувачу належного догляду. Сторони договору самостійно визначають в договорі розмір, обсяг і періодичність надання матеріального забезпечення, види і зміст догляду, а також ступінь конкретизації цих умов. Матеріальне забезпечення може полягати як у грошовому, так і натуральному утриманні (придбання продуктів харчування, одягу та інших предметів першої необхідності) . Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Допускається також залучення третіх осіб до здійснення догляду. Договором довічного утримання (догляду) може бути передбачений обов`язок набувача надавати відчужувачеві різні види допомоги. Загальним правилом для визначення періодичності матеріального забезпечення є щомісячне надання (ст. 751 ЦК України) , якщо договором не передбачені інші періоди.

За правилами ст. 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.

Отже, судовим розглядом було встановлено, що ОСОБА_2 зобов`язався довічно утримувати ОСОБА_3 , надаючи йому надаючи матеріальне забезпечення щомісячно в розмірі 1200,00 грн. , згідно п. 2 договору № 23 та № 25, тобто 2400,00 грн. щомісячно за двома договорами.

П. 2.2. договору 23 передбачено: - забезпечення житлом шляхом збереження права довічного проживання у відчужуваній частці жилого будинку; - забезпечення придатними для носіння одягом та взуттям; - забезпечення необхідними лікарськими засобами згідно рецептів лікаря; - забезпечення продуктами харчування; - сплата комунальних та інших послуг, пов`язаних з експлуатацією частки жилого будинку.

П. 2.2. договору № 25 передбачено: -забезпечення придатними для носіння одягом та взуттям; -забезпечення необхідними лікарськими засобами згідно рецептів лікаря; -забезпечення продуктами харчування.

Відповідно до ч. 2 ст. 749 ЦК України, якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

Тобто ч. 2 ст. 749 ЦК України встановлює правові наслідки незазначення в договорі видів матеріального забезпечення. У цьому випадку спір підлягає вирішенню відповідно до засад справедливості та розумності.

Судовим розглядом було встановлено, що ОСОБА_2 здійснював забезпечення ОСОБА_3 протягом строку дії договору сплатою заборгованості за комунальні послуги, а також шляхом придбання продуктів харчування та інше.

На підставі досліджених письмових доказів, показань свідків судом було встановлено, що ОСОБА_2 на виконання зобов`язань за договорами довічного утримання (догляду) від 08.01.2019 року здійснював матеріальне забезпечення ОСОБА_3 .

Жодних належних та допустимих доказів, які б підтвердили факт самоусунення ОСОБА_2 від виконання зобов`язань з догляду та утримання ОСОБА_3 та/або неналежного виконання ОСОБА_2 договірних зобов`язань, ані позивачем, ані його представницею суду надано не було.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 686/2676/15-ц, провадження № 61-3126св18 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/72243857) .

Судовим розглядом було встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а. с. 14) .

ОСОБА_1 здійснив поховання ОСОБА_3 17.10.2019 року, що підтверджується договором-замовленням серії 2-В № 028076 від 17.10.2019 року на організацію та проведення поховання, квитанцією № 0164 від 17.10.2019 року про виконання ритуальних послуг (а. с. 19, 20) .

04.02.2020 року ОСОБА_2 направив ОСОБА_1 заяву-пропозицію про повернення витрат на поховання ОСОБА_3 (а. с. 63) .

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Свідок ОСОБА_12 пояснила суду про те, що вона є колишньою (першою) дружиною померлого ОСОБА_3 . Його остання дружина померла приблизно 3 року тому. ОСОБА_3 мав борги за сплату комунальних платежів, він випивав, мав заборгованості за кредитами. Також вона повідомила про те, що інколи допомагала ОСОБА_3 продуктами харчування через продавчиню кіоску, який розташований поблизу його житла. Про смерть ОСОБА_3 вона дізналась від сусідки. Факт телефонної розмови з ОСОБА_2 та його дружиною з приводу поховання вона не заперечувала.

Свідок ОСОБА_13 пояснила суду про те, що знає ОСОБА_3 багато років. Їй відомо про те, що ОСОБА_12 допомагала ОСОБА_3 продуктами, носили гречку, макарони. В липні місяці їй телефонував ОСОБА_3 та розповідав про погане самопочуття.

Свідок ОСОБА_15 пояснив суду про те, що він працює в Сумському місцевому центрі з надання безоплатної вторинної правової допомоги. 10.06.2019 року ОСОБА_3 звернувся до центру з метою розірвання договорів довічного утримання, ним було проведено консультація з цього приводу та надано список необхідних документів, після чого ОСОБА_3 не з`являвся та не довів справу до кінця, причини вказаної поведінки йому невідомі. З приводу підстав розірвання договорів довічного утримання ОСОБА_3 повідомляв про те, що набувачем не виконуються умови договору, а саме: сплата заборгованості за газ.

Свідок ОСОБА_14 пояснила суду про те, що вона є головою квартального комітету. Вона періодично робить обходи вулиць, які входять до складу комітету. При черговому обході вулиць приблизно в червні 2019 року, вона проходила повз будинку ОСОБА_3 . Він її покликав і повідомив про те, що попав в складну ситуацію з укладанням договорів довічного утримання та просив допомоги, вона порекомендувала йому звернутися до суду.

Свідок ОСОБА_5 пояснила суду про те, що відповідач є її цивільним чоловіком, з яким вони проживають разом та ведуть спільне господарство. З ОСОБА_3 вона знайома досить давно, оскільки він працював з її чоловіком на СТО та інколи допомагав йому продуктами харчування та домашньою їжею, яку вона готувала. Одного дня ОСОБА_2 повідомив їй про те, що ОСОБА_3 попросив допомоги та запропонував укласти договір довічного утримання. На питання про те чи є в нього родичі, він повідомив про те, що син від нього відмовився. Син не спілкується з ним вже багато років, родини він не має, нікому він не потрібен, а сам він не справляється з будинком та земельною ділянкою, йому не вистачає коштів на життя. Після укладення договорів з її чоловіком, він разом з нею піклувалися про ОСОБА_3 , забезпечували його продуктами харчування, обробляли земельну ділянку навесні, а ОСОБА_2 придбавав продукти харчування та відвозив, сплачував комунальні платежі. Інколи ОСОБА_3 просив погашати заборгованості з врахування декількох місяців матеріального забезпечення визначеного договором. Також вона повідомила про те, що про смерть ОСОБА_3 дізналась пізно, оскільки родичі цей факт приховали від них. Вони відразу зателефонували колишній дружині, яка відмовилась прийняти кошти на поховання.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду про те, що він ремонтував авто на СТО, в якому працювали як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_2 . Одного разу ОСОБА_2 попросив його допомогти відвезти гній на АДРЕСА_1 . Це було навесні. Потім на початку жовтня 2019 він разом з ОСОБА_2 відвозили продукти. Він розраховувався своєю карткою, оскільки був винен ОСОБА_2 за ремонт свого автомобіля. В цілому він допомагав ОСОБА_2 відвозити продукти приблизно 3 рази.

Свідок ОСОБА_6 пояснив суду про те, що був знайомий з ОСОБА_3 , оскільки разом працював з ним та товаришували. Також він повідомив суду про те, що ОСОБА_3 декілька раз пропонував укласти з ним договір довічного утримання, але він не розмірковуючи, відмовлявся. Одного разу він зателефонував колишній дружині ОСОБА_3 з метою, щоб вони з сином допомогли йому, але вона йому відмовила в категоричній формі. Він інколи допомагав ОСОБА_3 , возив йому продукти у 2018 році та йому було відомо про те, що ОСОБА_2 уклав договір з ОСОБА_3 зі слів самого ОСОБА_3 .За його життя він не чув нього про намір розірвати договір. Також йому відомо про те, що ОСОБА_2 їздив до ОСОБА_3 з продуктами харчування, оскільки пакети інколи стояли в підсобці та видно було, що в ним знаходяться продукти харчування та цигарки.

Відповідно до медичної картки стаціонарного хворого № 9431 ОСОБА_3 був госпіталізований 07.10.2019 року та перебував у КНП "Клінічна лікарня № 5" СМР до 10.10.2019 року, де і помер, в якій зазначена безпосередня причина смерті: інтоксикація, гострі судинні хвороби.

Відповідно до судово-медичного діагнозу, основний: закритий осколковий міжвертлюжний перелом лівого стегна, ускладнення травматичний шок, супутній: хронічний персистуючий гепатит, дистрофія міокарда.

На підтвердження придбання продуктів харчування ОСОБА_2 були надані чеки.

Не підтвердження сплати ОСОБА_2 коштів за комунальні послуги ним були надані чеки АТ КБ "ПриватБанк" , в яким платником послуг зазначений ОСОБА_3 , а тому ідентифікувати платника можливо за ідентифікаційним номером особи власника картки, яким являється ОСОБА_2 .

Отже, з наведеного вбачається, що ОСОБА_2 на виконання договорів довічного утримання від 08.01.2019 року здійснював матеріальне забезпечення ОСОБА_3 .

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вищевказаних доказів щодо надання відповідачем матеріального забезпечення ОСОБА_3 , а також на підтвердження того, що ОСОБА_2 було відомо про смерть ОСОБА_3 і він не здійснив його поховання, позивач ОСОБА_1 суду не надав.

Свідок ОСОБА_12 повідомила про те, що також вона допомагала продуктами харчування. Проте, показання вказаного свідка не спростовують того, що після укладення договорів довічного утримання ОСОБА_2 надавав ОСОБА_3 відповідно до умов договору матеріальне забезпечення, що підтверджується вищевикладеними доказами.

При цьому звісно, що у померлого ОСОБА_3 були інші близькі особи та знайомі, які без наявності договірних зобов`язань виявляли турботу та здійснювали за ним нагляд, проте факт надання допомоги ОСОБА_3 іншими (третіми) особами не може бути підставою для застосування наслідків розірвання договорів довічного утримання.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків розірвання договорів довічного утримання та визнання права власності на спадкове майно за законом слід відмовити.

П. 5.1. договорів довічного утримання (догляду) від 08.01.2019 року передбачено, що цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадках невиконання його умов і відмови від його розірвання однією зі сторін - в судовому порядку.

Згідно ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , договори довічного утримання (догляду) від 08.01.2019 року припинили свою дію.

Отже, безумовною підставою для припинення договору довічного утримання є настання смерті відчужувача, а також оголошення відчужувача померлим. У цій ситуації договір вважається виконаним.

Крім того, на думку суду, ОСОБА_1 невірно було обрано спосіб захисту своїх законних прав та інтересів.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. п. 5, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 року, відповідно до ст. ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

В судовому засіданні було встановлено та дану обставину не заперечували сторони цивільного процесу, що оспорювані договори довічного утримання були укладені, учасниками цього договору було досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, при цьому за життя відчужувач не порушував перед судом питання про розірвання вищевказаного договору довічного утримання чи визнання його недійсним (про дані факти суду не повідомлено) . Тобто, оскільки право на звернення до суду з вимогою про розірвання договору довічного утримання має лише відчужувач, а оскільки зі смертю відчужувача договір довічного утримання припинився, то спірний будинок та земельна ділянка на день смерті не належала відчужувачу й не могла входити до складу спадщини та не може перейти спадкоємцю ОСОБА_3 .

За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А ч. 2 цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно приписам ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) . У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) .

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено ст. 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений ст. 16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес" . Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Окрім наведеного, суд приходить до висновку, що доводи сторони позивача про те, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним договору довічного утримання (догляду) не заслуговують на увагу та спростовуються дослідженими письмовими доказами.

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) , що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

У ч. ч. 1, 2, 8 ст. 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Таким чином, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку не надав належні та неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог, та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову спростовані у судовому засіданні стороною відповідача, відтак суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків розірвання договорів довічного утримання та визнання права власності на спадкове майно за законом слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 141, 259, 265, 267, 268, 272 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків розірвання договорів довічного утримання та визнання права власності на спадкове майно за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається Сумському апеляційному суду через суд першої інстанції - Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий: І.Г. Бичков