Справа № 431/2763/21
Провадження №2-к/431/3/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року м. Старобільськ

Старобільський районний суд Луганської області у складі:

головуючого - судді Рукас О.В.,

за участі секретаря Коцини Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в приміщенні Старобільського районного суду Луганської області у м. Старобільську Луганської області цивільну справу за клопотанням ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України судового наказу Логойського районного суду Мінської області від 15.03.2019 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ :

До Старобільського районного суду Луганської області надійшло відповідно до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України судового наказу Логойського районного суду Мінської області від 15.03.2019 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з ОСОБА_2 .

07.06.2021 було направлено запит № ЕП-190/21 до Управління державної міграційної служби в Луганської області про надання відомостей про реєстрацію місця проживання та інших персональних даних, що містяться в картотеці реєстраційного обліку стосовно ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

28.07.2021 року до Старобільського районного суду Луганської області надійшла відповідь від УДМС України в Луганській областіщодо місця проживання ОСОБА_2 .

Судом були виконані вимоги ч.1, ч.2 ст. 467 ЦПК України.

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 01.09.2021 року було призначено до розгляду клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України судового наказу Логойського районного суду Мінської області від 15.03.2019 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з ОСОБА_2 .

Про дату, час та місце проведення судового засідання ОСОБА_2 був повідомлений належним чином, відповідно до ст.128 ЦПК України, шляхом надсилання СМС повідомлення про виклик до суду (а.с.43), в судове засідання не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, заяв та клопотань до суду не надав,

За таких обставин, суд визнав неявку ОСОБА_2 в судове засідання, такою що відбулась без поважних причин, а тому підстав відкладати розгляд справи у суду немає.

На підставі ч.5 ст.467 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

В силу положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до резолютивної частини Ухвали про судовий наказ Логойського районного суду Мінської області від 15.03.2019 року по справі № 2-258/2019, стягнуто що місячно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особистий номер НОМЕР_1 , уродженця с. Половинкине, Старобільського району Луганської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особистий номер НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 33 % всіх видів заробітку та (або) іншого доходу, но не менше 75 % бюджету прожиткового мінімуму в середньому на душу населення, починаючи стягнення з 14 березня 2019 року та до досягнення ними повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 державне мито в дохід держави в розмірі 92,30 рублів. Дана ухвала про судовий наказ є виконавчим документом. Боржник має право в десятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати до суду заперечення проти заявленої вимоги. Якщо в вказаний строк надійдуть заперечення, суддя скасовує рішення і роз`яснює стягувачу, що його вимоги можуть бути пред`явлені в загальному цивільному порядку, про що виноситься ухвала. Зазначена Ухвала не оскаржена, не опротестована, та набрала законної сили 01 квітня 2019 року (а.с.2-3).

19 квітня 2021 року ОСОБА_6 звернулася до компетентного суду України з клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України ухвали про судовий наказ Логойського районного суду Мінської області від 15 березня 2019 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з ОСОБА_2 (а.с.4).

Згідно Довідки голови суду Логойського районну Мінської області Республіка Білорусь, яка додана до клопотання, ОСОБА_2 ухвала про видачу судового наказу вручена 21 березня 2019 року, підтвердження про вручення наявне в матеріалах справи (а.с.6). Ухвала про судовий наказ Логойського районного суду Мінської області від 15.03.2019 року набрала в законної сили 01 квітня 2019 року та підлягає виконанню (а.с.5).

Згідно Довідки голови суду Логойського районну Мінської області республіка Білорусь, яка додана до клопотання, відповідно Свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після укладення шлюбу 20 червня 2020 року було присвоєно прізвище ОСОБА_7 (а.с.7,8)

Згідно Довідки судового виконавця виконавчого відділу примусового виконання Логойського району Мінської області Республіки Білорусь, яка додана до клопотання, вказана ухвала про судовий наказ від 15.03.2019 р. Логойського районну Мінської області Республіка Білорусь про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_4 , 2009 р.н. та сина ОСОБА_5 , 2012 р.н. у розмірі 33 % всіх видів заробітку, звернуто до виконання на території Республіки Білорусь. Заборгованість на 01.04.2021 року складає 4660,58 білоруських рублів (а.с.9).

13.09.2021 року ОСОБА_2 подав до Старобільського районного суду Луганської області заперечення на клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України ухвали про судовий наказ Логойського районного суду Мінської області від 15.03.2019 року в якому прохав суд відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 (а.с.32-36).

Щодо заперечення ОСОБА_2 на клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України ухвали про судовий наказ Логойського районного суду Мінської області від 15.03.2019 року в якому останній прохав суд відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

28.07.2021 ОСОБА_2 було надіслано повідомлення про надходження клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України ухвали про судовий наказ Логойського районного суду Мінської області від 15.03.2019 року та запропоновано у місячний строк надати свої заперечення проти цього клопотання (а.с.22).

Зазначене повідомлення ОСОБА_2 отримав особисто 01.08.2021 року (а.с.23).

01.09.2021 року ухвалою Старобільського районного суду клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України судового наказу Логойського районного суду Мінської області від 15.03.2019 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з ОСОБА_2 призначено до слухання у відкритому судовому засіданні на 14 вересня 2021 року на 16 годину 00 хвилин (а.с. 26).

ОСОБА_2 у відповідності до ч. 2 ст. 467 ЦПК України у місячний строк, заперечення проти цього клопотання до суду не надав. Посилання ОСОБА_2 на те, що були підстави очікувати результатів розгляду заяви про видачу судового наказу заявника ОСОБА_8 , що призвело до пропуску строку подання заперечення на клопотання про надання дозволу на примусове виконання на території України судового наказу суду Логойського району Мінської області від 15.03.2019 року, суд вважає безпідставними, оскільки заперечення на клопотання, відповідно до вимог діючого ЦПК України, необхідно було надати до 01.09.2021 року.

Також суд зазначає, що згідно наданої Довідки голови суду Логойського районну Мінської області Республіка Білорусь, копія ухвали про судовий наказ вручена ОСОБА_2 21 березня 2019 року, про що є відповідне підтвердження. Ухвала про судовий наказ Логойського районного суду Мінської області від 15.03.2019 року не оскаржена, не опротестована, набрала законної сили 01 квітня 2019 року та підлягає виконанню, тому ОСОБА_2 знав про наявність судового наказу Логойського районного суду Мінської області від 15.03.2019 року, та повинен був його виконувати та сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей.

Законом України від 10.11.1994 року № 240/94-ВР Україна ратифікувала Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, підписану 22 січня 1993 року у місті Мінську та взяла на себе зобов`язання визнавати і виконувати рішення, винесених на територіях держав-учасниць Конвенції, передбачені пунктом «а» статті 51 Конвенції, за винятком нотаріальних актів щодо грошових зобов`язань. Республіка Білорусь є однією з Договірних Сторін у вказаній Конвенції.

Відповідно до ст.51 Конвенції кожна із Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань; рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку.

Статтею 54 Конвенції встановлено, що клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішень, передбачених у статті 51, розглядаються судами Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання.

Подані клопотання та документи відповідають вимогам Конвенції, обов`язок виконання якої взяла на себе Україна, та ст.466 ЦПК України.

Передбачених ст.468 ЦПК України підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, у судовому засіданні не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає, що подане клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.467-470 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України судового наказу Логойського районного суду Мінської області від 15.03.2019 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України ухвали про судовий наказ Логойського районного суду Мінської області від 15.03.2019 року по справі № 2-258/2019, яким стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особистий номер НОМЕР_1 , уродженця с. Половинкине, Старобільського району Луганської області, на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особистий номер НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 33 % всіх видів заробітку та (або) іншого доходу, но не менше 75 % бюджету прожиткового мінімуму в середньому на душу населення, починаючи стягнення з 14 березня 2019 року та до досягнення ними повноліття.

Місце проживання боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Старобільський районний Луганської області суд в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя: О.В. Рукас