Справа № 219/7267/21
Провадження № 2/219/2670/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05.11.2021 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Давидовської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Орищиної І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Бахмутської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватного нотаріуса Бахмутського нотаріального округу Баранова Миколи Степановича

про визнання права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою в порядку спадкування,

у с т а н о в и в:

I.Стислий виклад позиції учасників справи

1. ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Висіцьку Ірину Володимирівнузвернувся до суду із позовом до відповідачів Бахмутської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, в якому просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою площею 17,4 га, яка розташована за адресою: Донецька область, Бахмутський район село Красне (з 2016 року - село Іванівське), згідно з Державним актом на право користування (право довічного успадковуваного володіння) землею серії Б №003636, виданого у 1991 році виконавчим комітетом Артемівської районної (міської) ради депутатів трудящих, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 84.

2.Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якого ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, він є спадкоємцем першої черги за законом свого померлого батька ОСОБА_2 , а тому після відкриття спадщини прийняв її шляхом подання відповідної заяви приватному нотаріусу Бахмутського нотаріального округу Баранову Миколі Степановичу. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.08.2017, яке зареєстроване в реєстрі за № 1129, спадкова справа № 02/2017, він успадкував після померлого ОСОБА_2 корпоративні права на СЕЛЯНСЬКЕ (ФЕРМЕРСЬКЕ) ГОСПОДАРСТВО «РОДНИЧОК», зареєстроване 09.09.1992 в Єдиному державному реєстрі відомостей про юридичну особу з номером запису у реєстрі 000617 від 24.09.2008, код ЄДР 22007215, юридична адреса: 84509, Донецька обл., Бахмутський р-н., селище Хромове, вул. Докучаєва, буд. 4-А, яке належало померлому та засновником якого він був на підставі статуту, зареєстрованого в новій його редакції 09.09.2009 за номером запису 617 державним реєстратором Артемівської районної державної адміністрації Савенко Н.О. Однак, у зазначене Свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.08.2017 за реєстровим №1129 не було включено усе майно, яке належало спадкодавцю на момент смерті (відкриття спадщини). Так, після смерті ОСОБА_2 залишилася спадщина, яка додатково складається з земельної ділянки площею 17,4 га, яка розташована за адресою: Донецька область, Бахмутський район, село Красне (з 2016 року - село Іванівське). Зазначена земельна ділянка належала померлому ОСОБА_2 на праві довічного успадковуваного володіння. Так, для створення вказаного СФГ «РОДНИЧОК» Виконавчим комітетом Артемівської районної (міської) Ради депутатів трудящих у 1991 році було надано у користування (з правом спадкування) земельну ділянку площею 17,4 га, що посвідчується Державним актом на право користування землею серії Б №003636, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 84, який не скасовано та не визнано недійсним. Звернувшись до нотаріальної контори із заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 на земельну ділянку, яка була у нього в користуванні на підставі Державного акту на право користування земельною ділянкою, виданого в 1991 році виконкомом Артемівської районної ради, приватний нотаріус Бахмутського міського нотаріального округу Баранов М.С., листом від 09.06.2021 року відмовив йому у видачі свідоцтва на спадщину за законом на підставі того, що на думку нотаріуса, право користування зазначеною земельною ділянкою, яка перебувала у користуванні ОСОБА_2 , припинилося у зв`язку із його смертю, тому що вона надавалася йому особисто для самостійного використання для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку (стаття 95 Земельного кодексу України). При цьому нотаріус зазначив, що законних підстав для винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії за його зверненням немає, у зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

3.У відзиві на позов представник другого відповідача Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області просив визнати Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області неналежним відповідачем, відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області у повному обсязі. Вважає, що позов до Головного управління є необґрунтованим, виходячи з наступного. У період з 01.01.2013 року по 27.05.2021 року в межах повноважень, Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області було розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Донецької області. Земельний кодекс України у редакції від 13.03.1992 року не передбачав такого виду права як довічне успадковуване володіння земельною ділянкою. При цьому, відповідно до п.8 Постанови Верховної Ради України від 13.03.1992 року № 2200 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного кодексу України. Поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам на їх вибір забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому, в будь-якому разі виключалася як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв`язку з непереоформленням правового титулу. Особа, яка володіє земельною ділянкою на праві довічного успадковуваного володіння за Законом не може бути позбавлена права на таке володіння. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, право довічного користування земельної ділянки може бути визнано, таким що успадковане, оскільки право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою належить до тих прав, які можуть бути успадковані. Так, Головне управління з 2013 року здійснювало передачу земель державної форми власності безоплатно у власність громадян відповідно до визначених ст.122 Земельного кодексу України повноважень. Однак, 27.05.2021 набув чинності Закон України від 28.04.2021 № 1423-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» згідно з яким, землі державної власності за межами населених пунктів (крім земель, які потрібні державі для виконання її функцій) передані до комунальної власності сільських, селищних міських рад. Разом з тим до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними. Отже, з дня набрання чинності Законом № 1423-ІХ Головне управління орган, який здійснював розпорядження землями державної власності, втратило таке право.

II.Процесуальні дії у справі

4.Ухвалою суду від 19 липня 2021 року судовий розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання, призначено на 03 серпня 2021 року. Крім того сторонами запропоновано надати пояснення по суті справи та усі наявні в них докази.

5.Ухвалою суду від 19 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено її до розгляду.

ІІІ. Заяви, клопотання

6.Представник позивача у судове засідання не з`явилася, надала до суду клопотання про слухання справи за її відсутності та відсутності позивача, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити.

7.Представник відповідача - Бахмутської міської радиу судове засідання не з`явився, надав до суду заву про розгляд справи за його відсутністю, рішення прийняти на розсуд суду.

8.Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області у судове засідання не з`явився, у відзиві просив розглядати справу за його відсутністю.

9.Третя особа - Приватний нотаріус Бахмутського нотаріального округу Баранова М.С.у судове засідання не з`явився, просив розглядати справу за його відсутністю.

IV. Установлені судом фактичні обставини і відповідні їм правовідносини

10.Згідно з Державним актом на право користування землею серії Б №003636, виданого в 1991 році виконавчим комітетом Артемівської районної (міської) ради депутатів трудящих, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 84, за ОСОБА_2 закріпляється в безстрокове і безплатне користування 17.4 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування, земля для ведення селянського господарства з правом передачі у спадок, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17-27).

11.Виданий ОСОБА_2 державний акт серія Б № 003636, на земельну ділянку площею 17,4 було зареєстровано в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право користування землею району, відділу земельних ресурсів за 1979-1993 роки (а.с.30).

12.Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, складено відповідний запис № 35 (а.с.15).

13.Приватний нотаріус Бахмутського нотаріального округу Баранов М.С. листом від 09.06.2021 року вих. № 168/01-16 (а.с.13) на заяву ОСОБА_1 від 28.05.2021 року щодо видачі додаткового свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 на земельну ділянку, яка була у нього в користуванні на підставі Державного акту на право користування земельною ділянкою, виданого в 1991 році виконкомом Артемівської районної ради (а.с.14), повідомив, що 01.08.2017 року ним були видані усі свідоцтва про право на спадщину за законом по смерті ОСОБА_2 на те майно, яке входило до складу спадщини, відповідно до норм ст.1218 ЦК України. Право користування зазначеною земельною ділянкою, яка перебувала у користуванні ОСОБА_2 , припинилося у зв`язку із його смертю, оскільки вона надавалася йому особисто для самостійного використання для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку (стаття 95 Земельного кодексу України).

14.Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.08.2017 виданого приватним нотаріусом Барановим М.С., яке зареєстроване в реєстрі за № 1129, спадкова справа № 02/2017, ОСОБА_1 , є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщина складається з: корпоративних права на СЕЛЯНСЬКЕ (ФЕРМЕРСЬКЕ) ГОСПОДАРСТВО «РОДНИЧОК», зареєстроване 09.09.1992 в Єдиному державному реєстрі відомостей про юридичну особу з номером запису у реєстрі 000617 від 24.09.2008, код ЄДР 22007215, юридична адреса: АДРЕСА_2 , яке належало померлому та засновником якого він був на підставі статуту, зареєстрованого в новій його редакції 09.09.2009 за номером запису 617 державним реєстратором Артемівської районної державної адміністрації Савенко Н.О. (а.с.16).

15.З листа міськрайонного управління у Бахмутському районі та м. Бахмуті ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 24.02.2021 № 121/111-21 вбачається, що інформація щодо скасування, визнання недійсним або заміну державного акту на право користування землею серія Б № 003636, зареєстрованого за № 84, площею 17,4 га виданого ОСОБА_2 в управлінні відсутня (а.с.28).

16.Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.31), СЕЛЯНСЬКЕ (ФЕРМЕРСЬКЕ) ГОСПОДАРСТВО «РОДНИЧОК», зареєстроване 09.09.1992 з номером запису у реєстрі 0000617 від 24.09.2008, код ЄДР 22007215, юридична адреса: Донецька область, Бахмутський район, селище Хромове, вул. Докучаєва, буд. 4-А, керівник Олійник Павло Володимирович.

17.З копії матеріалів спадкової справи №02/2017, заведеної приватним нотаріусом Барановим М.С. вбачається, що ОСОБА_1 , є єдиним спадкоємцем до майна свого померлого батька ОСОБА_2 , та отримав відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом. Дружина ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , своєю заявою від 16.01.2017 року відмовилась від належної їй частки спадщини. Крім того, матеріали спадкової справи містять довідку АБ № 206091 з ЄДРПОУ, свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи СЕЛЯНСЬКЕ (ФЕРМЕРСЬКЕ) ГОСПОДАРСТВО «РОДНИЧОК», Статут селянського (фермерського) господарства «РОДНИЧОК» (Нова редакція), з яких вбачається, що ОСОБА_2 , був головою вказаного фермерського господарства, види діяльності: розведення великої рогатої худоби; овочівництво, декоративне садівництво та вирощування продукції розсадників; рибальство, надання послуг у рибальстві; роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту. Також матеріали спадкової справи містять копію державного Акту на право постійного користування землею, серія ДН № 00325 від 28.12.1994 року виданого на ім`я ОСОБА_2 , якому на підставі рішення Артемівської районної Ради народних депутатів Артемівського району Донецької області від 11.01.1992 року № 2, надається у постійне користування земельна ділянка площею 17.4 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Красненської сільської Ради, для ведення селянського (фермерського) господарства. Вказаний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 125.

18.З метою ведення на вказаній земельній ділянці фермерського господарства ОСОБА_2 створив та зареєстрував СЕЛЯНСЬКЕ (ФЕРМЕРСЬКЕ) ГОСПОДАРСТВО «РОДНИЧОК», станом на сьогоднішній день головою СЕЛЯНСЬКОГО (ФЕРМЕРСЬКОГО) ГОСПОДАРСТВА «РОДНИЧОК» є позивач - ОСОБА_1 (а.с. 31).

19.

20.Оцінка суду

21.Як установлено відповідно до державного акту на право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою у 1991 році ОСОБА_2 надано у довічне успадковуване володіння земельну ділянку площею 17.4 га, яка розташована за адресою:

АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер і залишив після себе спадщину, зокрема, спірну земельну ділянку.

23.До позивача, як сина померлого ОСОБА_2 перейшло право на прийняття спадщини, в яку входить спірна земельна ділянка.

24.Вказана вище земельна ділянка використовується СЕЛЯНСЬКИМ (ФЕРМЕРСЬКИМ) ГОСПОДАРСТВОМ «РОДНИЧОК».

25.Приватний нотаріус Бахмутського нотаріального округу Баранов М.С. листом від 09.06.2021 року вих. № 168/01-16 відмовив у видачі додаткового свідоцтва на спадщину за заявою ОСОБА_1 з тих мотивів, що право користування зазначеною земельною ділянкою, яка перебувала у користуванні ОСОБА_2 , припинилося у зв`язку із його смертю, оскільки вона надавалася йому особисто для самостійного використання для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку (стаття 95 Земельного кодексу України), проте з такими доводами погодитись неможна з огляду на таке.

26.За змістом статей 6, 50 Земельного кодексу Української РСР від 18 грудня 1990 року № 561-XII (у редакції на час його прийняття) у довічне успадковуване володіння земля надається громадянам Української РСР для ведення селянського (фермерського господарства). Громадянам Української РСР, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, що ґрунтується переважно на особистій праці та праці членів їх сімей, надаються за їх бажанням у довічне успадковуване володіння або в оренду земельні ділянки, включаючи присадибний наділ.

27.Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 березня 1991 року, яка втратила чинність на підставі Постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2201-XII, затверджено форми державних актів: на право довічного успадковуваного володіння землею; на право постійного володіння землею; на право постійного користування землею.

28.Земельний кодекс (далі - ЗК) України у редакції від 13 березня 1992 року не передбачав такого виду права, як довічне успадковуване володіння земельною ділянкою.

29.При цьому відповідно до пункту 8 Постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до ЗК України.

30.Пунктом 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України 2001 року визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

31.У Рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп (справа про постійне користування земельними ділянками) зазначено, що у ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року була регламентована така форма володіння землею, як довічне успадковуване володіння. ЗК України в редакції від 13 березня 1992 року закріпив право колективної та приватної власності громадян на землю (зокрема, право громадян на безоплатне одержання у власність земельних ділянок для ведення сільського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства тощо (стаття 6). Це свідчить про те, що поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам на їх вибір забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому в будь-якому разі виключалась як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв`язку з непереоформленням правового титулу.

32.Конституційний Суд України вважав, що встановлення обов`язку громадян переоформити земельні ділянки, які знаходяться у постійному користуванні, на право власності або право оренди до 01 січня 2008 року потребує врегулювання чітким механізмом порядку реалізації цього права відповідно до частини другої статті 14, частини другої статті 41 Конституції України. У зв`язку з відсутністю визначеного у законодавстві відповідного механізму переоформлення громадяни не в змозі виконати вимоги пункту 6 Перехідних положень Кодексу у встановлений строк, про що свідчить неодноразове продовження Верховною Радою України цього строку. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт.

33.Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

34.- пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення;

35.- пункту 6 Постанови Верховної Ради України від 18 грудня 1990 року № 563-ХII «Про земельну реформу» з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

36.З огляду на викладене, особа, яка володіє земельною ділянкою на праві довічного успадковуваного володіння за законом не може бути позбавлена права на таке володіння.

37.На правовідносини щодо такого володіння поширюються гарантії, встановлені статтею 1 Протоколу Першого Конвенції та статтею 41 Конституції України. Ці норми не лише гарантують право довічного успадковуваного володіння землею (як різновид мирного володіння майном в розумінні Конвенції та як речове право, захищене статтею 41 Конституції України), а й обмежують у можливості припинити відповідне право.

38.ЄСПЛ зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви у м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

39.ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

40.Отже, дії державних органів щодо надання земельних ділянок громадянам у довічне успадковуване володіння були припинені, проте ті особи, які набули це право у встановленому законом порядку, зберегли його, оскільки законодавство не містить норми, яка дозволяла б припинити право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, а тому таке право є дійсним.

41.Відповідно до частини другої статті 407 ЦК України та частини другої статті 102 Земельного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

42.При цьому згідно із частиною другою статті 395 ЦК України законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

43.Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

44.Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

45.Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).

46.Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут) (стаття 1225 ЦK України).

47.Таким чином, враховуючи те, що зі смертю особи не відбувається припинення прав і обов`язків, окрім тих, перелік яких визначено у статті 1219 ЦК України спадкоємець стає учасником правовідношення з довічного успадковуваного володіння.

48.Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 368/54/17, яка конкретизована постановою Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц.

49.Відповідно до частини другої статті 416 ЦПК України та частини першої статті 417 ЦПК України висновок Великої Палати Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися норма матеріального права, є обов`язковим для застосування судами.

50.Аналогічні правові висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних спірних правовідносинах також викладені у постановах Верховного Суду: від 14 квітня 2021 року в справі № 311/706/18 та від 04 серпня 2021 року в справі № 187/1493/19.

51.Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

52.Позбавлення позивача права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою підриває принцип правової визначеності. На відповідні правовідносини щодо такого володіння поширюються гарантії, встановлені статею 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 41 Конституції України. Отже, дії державних органів щодо надання земельних ділянок громадянам у довічне успадковувань володіння були припинені, проте ті особи, які набули це право у встановленому законом порядку, зберегли його, оскільки законодавство не містить норми, яка б дозволяла припинити право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, а тому таке право є дійсним.

53.Зі смертю особи не відбувається припинення прав і обов`язків, окрім тих, перелік яких визначено у ст. 1219 ЦК України, тому спадкоємець стає учасником правовідносин з довічного успадковуваного володіння.

54.У клопотанні представник позивача просив покласти судові витрати на позивача і не стягувати з відповідачів.

55.З огляду на викладене та керуючись статтями ст. 258, 259, 265 ЦПК, суд

у х в а л и в:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до Бахмутської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватного нотаріуса Бахмутського нотаріального округу БарановаМиколи Степановича про визнання права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою в порядку спадкування задовольнити повістю.

2.Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою площею 17,4 га, яка розташована за адресою: Донецька область, Бахмутський район село Красне (з 2016 року - село Іванівське), згідно з Державним актом на право користування (право довічного успадковуваного володіння) землею серії Б №003636, виданого у 1991 році виконавчим комітетом Артемівської районної (міської) ради депутатів трудящих, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 84.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомлення з рішенням суду на веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий суддя (підпис Т.В. Давидовська 12.11.2021