Справа № 204/5497/21
Провадження № 2/204/1906/21
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Ставніцер Б.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини імені професора М.Ф. Руднєва» Дніпропетровської обласної ради, про визнання дій протиправними та відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року позивач звернулася до суду з позовною заявою в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини імені професора М.Ф. Руднєва» Дніпропетровської обласної ради, про визнання дій протиправними та відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, в якій просила ухвалити рішення, яким визнати протиправними та непрофесійними дії лікарів Відповідача під час надання медичної допомоги ОСОБА_2 та стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 300000 грн., а також стягнути 5000 грн. витрат на правову допомогу та судовий збір по справі.

В обґрунтування позову, позивач вказала на те, що 10.03.2021 року неповнолітній син позивачки ОСОБА_2 був доставлений до КП «ДСКМЦМД Руднєва» ДОР після скарг на сильний біль в районі низу живота. Під час огляду лікарем було встановлено наявність больового синдрому. При цьому, виключено діагноз запалення апендиксу, точний діагноз не встановлюється. Дитина залишається в лікарні на одну ніч. Наступного дня лікарі провели УЗД ККТ, не встановлюють аномалій чи відхилень, не проводять обстеження зони статевих органів та калиточки і виписують дитину. По приїзду додому, через декілька годин, дитина знову скаржиться на різкий біль та зміну форми правого яєчка. Мати телефонує до лікарні, де їй пропонують повторно з`явитися на обстеження. Після прибуття до лікарні, лікар до проведення операції особисто руками здійснює перекрут яєчка на 720 градусів. Після цього, проводиться операція. Після операції, кровоток до яєчка забезпечується медикаментозно. Через 10 днів після проведення оперативного втручання дитину виписують з медзакладу. Приблизно через три тижні-місяць, помічаються явні ознаки зменшення правого яєчка. Батьками дитини проводиться УЗД (19.05.2021 року) органів калиточки, згідно якого кровотік у яєчку відсутній. 20.05.2021 року, позивач повідомляє відповідача про отримані дані після проведення УЗД. Після надання даних УЗД лікар повідомляє, що все в нормі і хвилюватися причин немає і все налагодиться через певний час. Через два тижні (07.06.2021 року) після повторного обстеження хірургом та наявності ознак значного зменшення правого яєчка в розмірі, повідомляється діагноз: перекрут та некроз правого яєчка. Внаслідок непрофесійних дій лікаря Відповідача дитині було завдано каліцтва та шкоду здоров`ю, зокрема, дитина втратила функціональне праве яєчко, більше того, відповідно до рекомендації хірурга, дитині необхідне встановлення імплантату правого яєчка після досягнення 16 років. Таким чином, дії лікаря відповідача були непрофесійними та неправомірними оскільки не були направлені на збереження здоров`я дитині. Крім того, такими діями, законним представникам ОСОБА_2 було спричинено моральних страждань та переживань, у зв`язку з чим, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 12.08.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 12.08.2021 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.

З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Відповідач у встановлений судом строк надав суду відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, звертав увагу суду на ті обставини, що при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду необхідно встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача, наявність вини. При цьому, кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами, однак, у даному спорі відсутні необхідні складові цивільного правопорушення. Лікування дитини проводилось згідно вітчизняних та Європейських стандартів, оперативне втручання проведено в найкоротший термін, вчасно. Висновок лікаря ТОВ «ДЖЕЙ ЕМ СІ» від 07.06.2021 року, який зроблено через певний проміжок часу з моменту проведення оперативного втручання та виписки дитини із стаціонару, жодним чином не визначає ні характер та ступінь ушкодження здоров`я, не підтверджує ні протиправність діяння лікарів Відповідача, ні причинно-наслідковий зв`язок між діями лікарів та наслідками, ні наявність вини лікарів Відповідача. Також, позивачем не доведено належними та допустимими доказами завдання моральної шкоди, в чому саме вона полягає та не обгрунтовано з яких саме міркувань виходив позивач, визначаючи її розмір.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним.

Статтею 15 ЦК України визначено право на захист цивільних прав та інтересів, де зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено ст.16 ЦК України.

Разом з тим, однією із засад судочинства, регламентованих п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Згідно з пунктами «а», «д», «ї» ч.1 ст.6 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає: життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та соціальне обслуговування і забезпечення, який є необхідним для підтримання здоров`я людини; кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я; оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я.

Відповідно до ч.ч. 1,5,6 ст.8 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» держава визнає право кожного громадянина України на охорону здоров`я і забезпечує його захист. У разі порушення законних прав і інтересів громадян у сфері охорони здоров`я відповідні державні, громадські або інші органи, підприємства, установи та організації, їх посадові особи і громадяни зобов`язані вжити заходів щодо поновлення порушених прав, захисту законних інтересів та відшкодування заподіяної шкоди. Судовий захист права на охорону здоров`я здійснюється у порядку, встановленому законодавством.

У відповідності до ст.33 Закону України "Про основи законодавства України про охорону здоров`я" медична допомога надається відповідно до медичних показань професійно підготовленими медичними працівниками, які перебувають у трудових відносинах із закладами охорони здоров`я, що забезпечують надання медичної допомоги згідно з одержаною відповідно до закону ліцензією, та фізичними особами - підприємцями, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку і можуть перебувати з цими закладами у цивільно-правових відносинах.

Згідно зі ст. 80 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», особи, винні у порушенні законодавства про охорону здоров`я, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність. При цьому варто мати на увазі, що така відповідальність не настає у разі відмови пацієнта від медичних приписів або порушення ним встановленого режиму (ст. 34), а шкода не відшкодовується, якщо немає причинного зв`язку між діями працівника і неприємними наслідками для пацієнта.

Згідно положень ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні їх повноважень.

За даними медичної карти стаціонарного хворого №1518 доданої до відзиву, судом встановлено наступні обставини.

-10.03.2021 року о 13 год. 28 хв. до Комунального некомерційного підприємства «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім.проф. М.Ф. Руднєва» Дніпропетровської міської ради швидкою допомогою №562 було доставлено ОСОБА_2 , 2009 р.н. зі скаргами на сильний біль у животі. Діагноз (КШМД) при направлені гострий апендицит. Пацієнта було оглянуто лікарем приймального відділення. Статус Локалис: Живіт не здутий, м`який болісний в правій клубовій ділянці. Симптоми подразнення очеревини сумнівні. М`язове напруження пасивне. Обидва яєчка у калитці, без патологічних змін. З підозрою на гострий апендицит дитина госпіталізована до ургентного хірургічного відділення.

За результатами огляду лікаря у відділенні скарги на сильний біль у животі, хворіє близько 3-х годин, живіт не здутий, болісний у правій клубовій ділянці. Симптоми подразнення черевини сумнівні. Обидва яєчка у калитці, без патологічних змін. Попередній діагноз гострий апендицит під питанням. Призначене динамічне спостереження, очисна клізма, проведення інфузійної терапії, відібрані аналізи крові та сечі, призначено УЗІ дослідження черевної порожнини.

- 10.03.2021 р. о 20 год. 04 хв. дитина оглянута черговим хірургом - скарг не має, даних за гострий апендицит не виявлено, продовжено терапію по листку призначення.

- 11.03.2021 року о 09 год. 00 хв. огляд лікаря та зав.відділенням. Скарг не має, живіт м`який, незначно болісний у правій клубовій ділянці. Даних за гострий апендицит не виявлено. Повторний аналіз крові без патологічних змін, ультра-звукове дослідження органів черевної порожнини патології не виявлено.

Дитина з рекомендаціями відпущена додому, де, зі слів дитини, 11.03.2021 року близько 14 годин, у нього з`явилися скарги на припухлість, біль у правій половині калитки. На телефонне звернення матері до лікарні, їй запропоновано повторний огляд. За результатами огляду 11.03.2021 р. о 15 год. 20 хв. хірургом: у правій половині калитки відмічається набряк, праве яєчко болюче, відмічається біль та ущільнення по ходу сім`яного канатика. Діагностовано перекрут правого яєчка. О 15 год. 30 хв. ОСОБА_2 проводиться консервативна деторсія правого яєчка, неефективна. О 15 год. 40 хв. проведено ультро-звукове дослідження (УЗД) та доплерографія калитки: Ехоознаки дифузних змін в паренхімі правого яєчка та придатка, збільшення розмірів правого яєчка, зниження кровотоку правого яєчка та посилення кровотоку в правому придатку яєчка. Дитині показано оперативне втручання за ургентними показаннями: скрототомія (розтин мошонки) праворуч, ревізія яєчка та придатка, деторсія.

- 11.03.2021 року з 17 год. 00 хв. по 17 год. 40 хв. проведено оперативне втручання під загальною анестезією (протокол операційного втручання №101 від 11.03.2021). Оболонки яєчка набряклі. Яєчко з придатком темно-багрового кольору, проведена деторсія, яєчко перекручено на 480 градусів, проведена блокада сім`яного канатика по Ебштейн-Лоріну та відігрівання яєчка теплим фіз-розчином. Яєчко стало менш багровим. Проведений у декількох місцях розтин фіброзної капсули яєчка, місця розтину кровоточать. За результатами оперативного втручання яєчко визнано умовно життєздатним, проведена орхопексія яєчка (фіксація). Зміна кольору яєчка з темно-багрового на більш світлий та кровотеча з місць розтину фіброзної капсули яєчка є критеріями його життєздатності, згідно даних Наказу МОЗ № 624 від 29.12.2003, Кліничних рекомендацій європейської асоціації урологів 2020 р.

В післяопераційному періоді дитина отримувала відповідну терапію (антибактеріальну, анальгетики, препарати покращуючи мікроциркуляцію). Післяопераційний період гладкий.

- 15.03.2021 року здійснено УЗД контроль органів калитки та доплерографія: ехоознаки збільшення розмірів правого яєчка та придатка, дифузних змін в паренхімі, низькошвидкісний кровоток яєчкової артерії.

- 17.03.2021 року здійснено УЗД контроль органів калитки та доплерографія (перед випискою). Зберігаються ехоознаки зниження кровотоку в правому яєчку, дифузних змін та посилення кровотоку у правому придатку.

- 17.03.2021 року дитина у задовільному стані виписується до дому з рекомендаціями: УЗД контроль калитки 24.03.2021 року, тринтал, вітамін Е, нагляд сімейного лікаря.

- 24.03.2021 року здійснено УЗД контроль органів калитки та доплерографіярозмір правого яєчка -30-20-20, розмір придатка 16на14 структура неоднорідна кровоток посилений, паренхіма неоднородна за рахунок мікрокальцинатів. Рекомендовано продовжити терапію, УЗД контроль через місяць.

- 19.05.2021 року батьками дитини проводиться УЗД контроль органів калитки та доплерографія в медичному центі JMC, яким визначено, що праве яєчко має помірно диффузно неоднорідну структуру, ехогенність звичайна, кровоток безпосередньо в структурі правого яєчка чітко не диференціюється, спостерігається більший низький венозний кровоток біля яєчка, швидкість кровоточу в артерії 10 см/с, придаток правого яєчка чітко не диференціюється. За висновком УЗД встановлено гіпотрофію та помірні дифузні зміни правого яєчка, рекомендована консультація дитячого уролога. (а.с.16).

- 20.05.2021 року здійснено УЗД контроль органів калитки та доплерографія у КП «ДСКМЦМД Руднєва» з висновком щодо наявності ехоознак гіпотрофії правого яєчка і помірні дифузні зміни правого яєчка.

З консультативного висновку лікаря ТОВ «ДЖЕЙ ЕМ СІ» від 07.06.2021 року, який доданий позивачем до позовної заяви, встановлено діагноз: перекрут, некроз правого яєчка. Лікарем рекомендоване протезування правої половини мошонки.

Таким чином, суд визначає суперечність інформації, наданої в медичних документах щодо лікування та обстеження неповнолітнього ОСОБА_2 та їх виготовлення у різний час.

У деліктних правовідносинах у сфері надання медичної допомоги протиправна поведінка спрямована на порушення суб`єктивного особистого немайнового права особи, яке має абсолютний характер, - права на медичну допомогу. У сфері надання медичної допомоги протиправними необхідно вважати дії медичного працівника, які не відповідають законодавству у сфері охорони здоров`я, зокрема стандартам у сфері охорони здоров`я та нормативним локальним актам.

Звертаючись до суду із зазначеною позовною заявою, в інтересах ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 , спираючись на згадані медичні документи ТОВ «ДЖЕЙ ЕМ СІ» посилається на те, що дії лікарів Відповідача були непрофесійними та неправомірними оскільки не були направлені на збереження здоров`я дитини та через які дитина втратила функціональне праве яєчко, більше того, відповідно до рекомендації хірурга, дитині необхідне встановлення імплантату правого яєчка після досягнення 16 років. Таким діями законним представникам ОСОБА_2 було спричинено моральних страждань та переживань.

Відповідно ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної абоюридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно пунктів 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Тобто, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли неправомірні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Отже, зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових та майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до роду недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин. Складовими для відшкодування шкоди є: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

Аналізуючи норми чинного законодавства суд зазначає, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Зазначене вище повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року по справі № 640/3837/17 та від 29 серпня 2018 року по справі № 686/16161/16-ц.

Отже, в даному випадку необхідною умовою для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення моральної шкоди є встановлений факт неправомірних дій цього відповідача.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

В свою чергу, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц зроблено правовий висновок про те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч.1 ст.79 ЦПК).

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ретельний аналіз досліджених обставин справи, що є предметом даного судового розгляду та встановлена судом хронологія подій що передувала операційному втручанню та слідували після нього, дає суду змогу зробити висновок, що дії лікарів були направлені на проведення всебічного обстеження сина позивача за для встановлення вірного діагнозу та як наслідок надання якісної медичної допомоги, направленої саме в даному випадку на збереження здоров`я дитини та її репродуктивної функції, а саме - органу яєчка.

На думку суду, викладені вище обставини виключають твердження сторони позивача щодо неправомірності дій лікарів відповідача, оскільки в період часу, протягом якого син позивачки знаходився у відповідача, дії лікарів були направлені на встановлення вірного діагнозу та усунення гострого стану дитини.

Зазначений висновок фактично зроблено судом на підставі загальних знань та нормах права, тоді як доказів, що в розумінні згаданих вимог ЦПК можуть підтвердити обставину на яку позивачка посилається як на підставу своїх вимог, (в даному випадку, гостроту стану дитини та можливість його відновлення, відповідність дій лікарів наказам МОЗ, правильність встановленого останніми діагнозу, вірності обраної тактики лікування, що тягне за собою доцільність операційного втручання, ефективність та можливі наслідки операційного втручання та його якість, причинного зв`язку з проведеним лікуванням та подальшим погіршенням функціональності органу дитини, тощо) і встановлення яких потребує спеціальних знань в галузі медицини та яким відповідно до вимог закону може бути виключно висновок експерта, стороною позивача суду надано не було та відповідних клопотань у позовній заяві також не викладено.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає, що на підтвердження того, що внаслідок неправомірних дій працівників медичної установи позивачеві завдано моральної шкоди, належних та допустимих доказів позивачем не надано.

Позивачем належних та допустимих доказів обставин викладених в позовній заяві щодо неправомірних дій чи бездіяльності відповідача суду не надано, факт завдання внаслідок зазначених обставин їй моральної шкоди та її розмір перед судом не доведено. Сам по собі висновок лікаря ТОВ «ДЖЕЙ ЕМ СІ» від 07.06.2021 року, який зроблено через певний проміжок часу з моменту проведення оперативного втручання та виписки дитини із стаціонару, жодним чином не визначає ні характер та ступінь ушкодження здоров`я, не підтверджує ні протиправність діяння лікарів Відповідача, ні причинно-наслідковий зв`язок між діями лікарів та наслідками, ні наявність вини лікарів Відповідача.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Характер і ступінь ушкодження здоров`я визначається висновком судової експертизи, який і є належним та допустимим доказом по справам відповідної категорії. Такий висновок у матеріалах цивільної справи відсутній.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах сина ОСОБА_2 щодо визнання дій відповідача неправомірними та стягнення грошових коштів на відшкодування моральної шкоди за їх недоведеністю.

Більше того, суд звертає увагу ОСОБА_1 на ті обставини, що звертаючись до суду саме у якості законного представника неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ОСОБА_1 прохає відшкодувати моральну шкоду, завдану саме законним представникам сина, а не дитині, в інтересах якої подано позов.

Питання розподілу судових витрат вирішено судом відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 49, 56, 129 Конституції України, ст.ст.16, 23, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 6, 8, 33, 80 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», ст.ст.12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини імені професора М.Ф. Руднєва» Дніпропетровської обласної ради (місцезнаходження: 49101, м.Дніпро, пр.Пушкіна, буд.26) про визнання дій протиправними та відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар