Ухвала

09 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 212/1545/19

провадження № 61-18203ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у лютому 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, у якому уточнила позовні вимоги, просила поновити строк звернення до суду та визнати автомобіль марки «СУБАРУ» модель ЛЕГАЦИ, 1999 року випуску, реєстраційний номер « НОМЕР_1 » та грошові кошти з нарахованими відсотками, розміщені на депозитних рахунках у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в сумі 262 944,00 грн спільною сумісною власністю подружжя та здійснити розподіл майна наступним чином: визнати за відповідачем право особистої власності на автомобіль марки «СУБАРУ» модель ЛЕГАЦИ, 1999 року випуску, реєстраційний номер « НОМЕР_1 » та на 1/2 частку банківських вкладів спільно нажитих подружжям грошових коштів в сумі 131 472,00 грн; визнати за ОСОБА_3 право особистої власності на 1/2 частку банківських вкладів, спільно нажитих подружжям грошових коштів в сумі 131 472,00 грн; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в якості компенсації вартості 1/2 частки автомобілю, грошові кошти в сумі 53 275,00 грн, та в якості компенсації 1/2 частки банківських вкладів спільно нажитих подружжям, грошові кошти в сумі 131 472,00 грн та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 квітня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 квітня 2021 року скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 . Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 наступне майно:

-автомобіль марки СУБАРУ модель ЛЕГАЦИ, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , придбаний 28 жовтня 2003 року, вартістю 106 550 грн;

- грошові кошти на загальну суму 262 944 грн;

Визнано за ОСОБА_1 право особистої власності на автомобіль марки СУБАРУ модель ЛЕГАЦИ, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 106 550 грн та Ѕ частку банківських вкладів спільно нажитих подружжям грошових коштів в сумі 131 472,00 грн.

Визнано за ОСОБА_3 право особистої власності на Ѕ частку банківських вкладів спільно нажитих подружжям грошових коштів в сумі 131 472,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в якості компенсації вартості Ѕ частки автомобілю, грошові кошти в сумі 53 275,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в якості компенсації вартості Ѕ частки банківських вкладів спільно нажитих подружжям грошових коштів в сумі 131 472,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

27 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Троценко О. М., на постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року. ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права і просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, а саме: визнання автомобіля вартістю 106 550 грн та грошові кошти з нарахованими відсотками, розміщені на депозитних рахунках у розмірі 262 944,00 грн спільною сумісною власністю подружжя та здійснити розподіл майна.

Отже, справа № 212/1545/19 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 212/1545/19 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції.

Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржене рішення ухвалене у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук