Справа № 201/1659/20
Провадження № 2-др/201/43/20
УХВАЛА

Іменем України

18 січня 2021 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумова О.С., розглянувши в порядку розглянувши в спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) сторін заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 201/1659/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара Міністерства освіти і науки України про стягнення ненарахованої та невиплаченої заробітної плати за 2013 рік,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара Міністерства освіти і науки України про стягнення ненарахованої та невиплаченої заробітної плати за 2013 рік.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.03.2020р. відмовлено у задоволенні вищевказаної позовної заяви.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.10.2020р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.03.2020р. залишено без змін.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.07.2020р. відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про ухвалення додатково рішення по справі.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.10.2020р. ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.07.2020р. залишено без змін.

30.11.2020р. до суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у порядку ст. 270 ЦПК України, в якій вона просить ухвалити додаткове рішення за наявною позовною вимогою: «у судовому рішенні з результатом розгляду цього позову по суті встановити обставину наявності в наказі № 2 від 03.01.1990р. відповідача такого тексту, який викласти у вигляді цитати в судовому рішенні: мовою оригіналу (російською):

«1. Принять на работу:

2. ОСОБА_2 - преподавателем кафедри иностранных языков для инженерно-технических спеціальностей с 26.12.1989г. с окладом 160 руб. 00 коп. в месяц по переводу из Емильчинского районо Житомирской области как избранную по конкурсу. Научно-педагогического стажаработы в вузе нет.(...)

Основание: заявление, виписка из протоколи заседания ученого совета филологического факультета от 14.12.1989 г. № 5.

Согласование между руководителями организаций»,

та у перекладі українською мовою:

«1. Прийняти на роботу:

2. ОСОБА_1 - викладачем кафедри іноземних мов для інженерно-технічних спеціальностей з 26.12.1989р. з окладом 160 крб. 00 коп. на місяць за переводом з Ємільчинського райвно Житомирської обл. як обрану за конкурсом. Науково-педагогічного стажу роботи у вузі немає. (...)

Підстави: заява, витяг з протоколу засідання вченої ради філологічного факультету від 14.12.1989р. № 5.

Узгодження між керівниками організацій.».

Заявниця вказує, що наявність такої вимоги установлена Дніпровським апеляційним судом у постанові від 23.10.2020р.

Враховуючи, що по даній категорії спору (спір, що витікає з трудових правовідносин) судом ухвалене рішення в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні) відповідно до положень ч. 1 ст. 274 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, тому ухвалення додаткового рішення здійснюється у такому ж порядку.

Відповідачеві 01.12.2020р. направлене судове повідомлення про розгляд заяви ОСОБА_1 про ухвалення додатково рішення та запропоновано відповідачеві надати відзив (заперечення) протягом 10-ти днів з моменту отримання повідомлення, яке отримане відповідачем 08.12.2020р.

Станом на момент розгляду справи (зі спливом майже одного місяця після отримання судового повідомлення) відповідач правом на надання відзиву (заперечень) на заяву не скористався.

Дослідивши матеріали поданої заяви, а також матеріали цивільної справи, суддя приходить до такого висновку.

В поданій заяві про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 просить рішенням суду встановити факт наявності у наказі № 2 від 03.01.1990р. ДНУ ім. О.Гончара певного тексту, який слід викласти у вигляді цитат в судовому рішенні.

Також заявниця вказує, що наявність цієї позовної вимоги встановим суд апеляційної інстанції у своїй постанові від 23.10.2020р.

Вивчивши поданий ОСОБА_1 до суду 18.02.2020р. позов до ДНУ ім. О. Гончара про стягнення ненарахованої та невиплаченої заробітної плати за 2013 рік за безстроковим трудовим договором, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.03.2020р., суддею установлено, що цим рішенням розглянуті вимоги позивачки про встановлення обставин наявності у наказі № 2 від 03.01.1990р. ДНУ ім. О.Гончара певного тексту, які позивачка просила викласти у вигляді цитат у судовому рішення. Зокрема, судом відмовлено у задоволенні вищевказаної позовної заяви, оскільки обраний позивачкою спосіб захисту права не передбачений законом.

У рішенні суду першої інстанції чітко вказано «Вимоги позивачки про встановлення у тексті наказу певних обставин у вигляді цитат не можуть бути задоволені, оскільки обраний позивачкою спосіб захисту права не передбачений законом».

У постанові Дніпровського апеляційного суду від 23.10.2020р. зазначено: «Відмовляючи у задоволенні позовної вимог про вставлення у тексті наказу певних обставин у вигляді цитат, суд першої інстанції зазначив, що обраний позивачкою спосіб захисту права не передбачений законом. Із вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів».

Звертаючись із заяво про ухвалення додаткового рішення позивачка знову просить суд встановити факт наявності у наказі № 2 від 03.01.1990р. ДНУ ім. О.Гончара певного тексту, який слід викласти у вигляді цитат в судовому рішенні.

Однак, як установлено, ці вимоги вже розглянуті судом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК (діючого на той час). У ній, зокрема, має бути зазначено: висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково (при відмові в позові слід точно зазначити, кому, відносно кого та в чому відмовлено); висновок суду по суті позовних вимог: які саме права позивача визнано або поновлено; розмір грошових сум чи перелік майна, присуджених стороні; вартість майна, яке належить стягнути з відповідача, якщо при виконанні рішення присудженого майна у наявності не буде; конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права; розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 88 ЦПК; строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; у яких межах допускається негайне виконання рішення, коли суд зобов`язаний або має право його допустити.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Таким чином статтею 270 ЦПК України, вирішено вичерпний перелік підстав для ухвалення судом додаткового рішення.

Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК (діючого на той час); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. У порядку, визначеному статтею 220 ЦПК, може бути ухвалено додаткове рішення й щодо заочного рішення. Оскарження додаткового рішення провадиться на загальних підставах. Якщо на рішення суду подано апеляційну чи касаційну скаргу і разом із цим порушено питання про ухвалення додаткового рішення, суд повинен спочатку ухвалити додаткове рішення, а потім надсилати справу для перегляду до суду вищої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, наведені в заяві ОСОБА_1 підстави для ухвалення додаткового рішення не є усуненням його недоліків, а вимоги заяви зводяться до повторного розгляду вимог позивачки, по яким рішення вже ухвалене і набрало законної сили. А тому у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись постановами Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», статтями 258-261, 270, ч. 1 ст. 274 та ч. 5 ст. 279, 353 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 201/1659/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара Міністерства освіти і науки України про стягнення ненарахованої та невиплаченої заробітної плати за 2013 рік - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.С. Наумова