КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7605/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Олійника В.І.,

при секретарі Маштаковій Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Еллада», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Савицького О.А.,-

встановив:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила: визнати бездіяльність ТОВ «Еллада» протиправною та зобов`язати надіслати наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера за власним бажанням з 06 квітня 2020 року за ст. 38 КЗпП України; скасувати наказ ТОВ «Еллада» № 17к від 09 квітня 2020 року за підписом директора ТОВ «Еллада» ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_1 з 09 квітня 2020 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул; стягнути з ТОВ «Еллада» на користь позивачки компенсацію за невикористану відпустку в сумі 34 090 грн 56 коп., виплату за лікарняний в сумі 1 918 грн 96 коп., компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 41 960 грн 93 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Еллада» з 01 грудня 2010 року на посаді головного бухгалтера, за сумісництвом з неповним робочим днем. 23 березня 2020 року подала до ТОВ «Еллада» заяву про звільнення за власним бажанням, з датою звільнення з 06 квітня 2020 року. З 20 березня 2020 року по 08 квітня 2020 року ОСОБА_1 перебувала на лікарняному. 09 квітня 2020 року позивач прибула до товариства з метою надання закритого листка непрацездатності та отримання копії наказу про звільнення і належного розрахунку, проте дізналась, що наказ про звільнення не було видано.

Позивач зазначає, що заяву про звільнення вона подала у належний спосіб, а протиправною бездіяльністю товариства, яка полягає у не надісланні їй копії наказу про звільнення та не здійсненні належного розрахунку, порушено її трудові права.

Крім того, в ході розгляду справи, позивачу стало відомо про те, що ТОВ «Еллада» видано наказ від 09 квітня 2020 року про її звільнення за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Зазначений наказ позивач вважає незаконним та виданим з порушенням вимог КЗпП України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Еллада» на користь ОСОБА_1 77 970 грн 45 коп. без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів, з яких: 34 090 грн 56 коп. - компенсація за невикористану відпустку; 1 918 грн 96 коп. - виплата лікарняного; 41 960 грн 93 коп. - компенсація за несвоєчасний розрахунок при звільненні, а також судові витрати в сумі 4 522 грн 40 коп., з яких: 2 522 грн 40 коп. - судові витрати по сплаті судового збору; 2 000 грн 00 коп. - витрати на професійну правничу допомогу.

В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість рішення суду, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про скасування наказу ТОВ «Еллада» № 17к від 09 квітня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з 09 квітня 2020 року за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу директор ТОВ «Еллада» зазначила, що рішення суду ухвалено обґрунтовано.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник ТОВ «Еллада» проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Рішення суду оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування наказу ТОВ «Еллада» № 17к від 09 квітня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з 09 квітня 2020 року за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, враховуючи відсутність доказів, які б підтверджували поважність її відсутності на роботі 09 квітня 2020 року. При цьому доказів на підтвердження факту отримання ТОВ «Еллада» заяви ОСОБА_1 від 23 березня 2020 року про її звільнення за власним бажанням позивачем не надано.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що з 01 грудня 2010 року ОСОБА_1 працювала у ТОВ «Еллада» на посаді головного бухгалтера, за сумісництвом.

З 20 березня 2020 року по 27 березня 2020 року та з 30 березня 2020 року по 08 квітня 2020 року ОСОБА_1 перебувала на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності АДШ № 469451 та АДШ № 871564.

Наказом ТОВ «Еллада» № 17к від 09 квітня 2020 року звільнено ОСОБА_1 з 09 квітня 2020 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначила, що наказ № 17к від 09 квітня 2020 року є незаконним, виданий необґрунтовано та з порушенням вимог законодавства. Наказ видано відносно особи, яка не перебувала на момент видачі наказу у трудових відносинах з підприємством. У ОСОБА_1 не було відібрано пояснення та не доведено до відома під розписку вказаний наказ.

Позивач зазначає, що 23 березня 2020 року вона подала до ТОВ «Еллада» заяву про звільнення за власним бажанням у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, з датою звільнення з 06 квітня 2020 року. Заява була передана ОСОБА_4 для подальшої передачі директору товариства ОСОБА_5 , фотокопія заяви була направлена на електронну адресу ОСОБА_5 та засновнику товариства ОСОБА_2 , а також направлена на поштову адресу. Враховуючи наведене позивач була впевнена, що звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Згідно положень ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

За змістом частини першої ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КЗпП України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження отримання ТОВ «Еллада» заяви ОСОБА_1 від 23 березня 2020 року про звільнення за власним бажанням.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що заява ОСОБА_1 від 23 березня 2020 року була зареєстрована товариством у вхідній кореспонденції або отримана керівництвом товариства.

Направлення заяви на електронну пошту та передача заяви водієві не є доказом належного повідомлення роботодавця про намір звільнитися.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

09 квітня 2020 року ТОВ «Еллада» видано наказ № 17к про звільнення ОСОБА_1 09 квітня 2020 року з посади головного бухгалтера на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Так, у п. 4 ст. 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що звільнення позивача із займаної посади на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження поважних причин відсутності на роботі 09 квітня 2020 року. При цьому судом взято до уваги посилання позивача на те, що вона не мала на меті приступати до роботи на підприємстві.

Колегія суддів також враховує, що невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач направила заяву про звільнення за власним бажанням у належний спосіб, колегія суддів відхиляє, оскільки належних доказів отримання товариством заяви позивача матеріали справи не містять, зокрема документів, які б підтверджували реєстрацію заяви, вхідний штамп товариства тощо, щоб давало підстави вважати про отримання роботодавцем заяви.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у своїх показаннях свідок ОСОБА_6 повідомив про те, що отримав 23 березня 2020 року від ОСОБА_1 заяву про звільнення для передачі на підприємство, колегія суддів оцінює критично, оскільки заяву про звільнення працівник повинен подати безпосередньо роботодавцю, а не будь-якому працівнику підприємства.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 11 січня 2021 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 31 травня 2021 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

В.І. Олійник