СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/19423/21

пр. № 2/759/6307/21

11 листопада 2021 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Гаєвської Н.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2021 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3 щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Брусилівського районного суду Житомирського області від 18.07.2017 розірвано та в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син, що спочатку проживав із матір`ю позивача, яка допомагала у його вихованні, та 26.04.2018 позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , який безпосередньо брав та бере участь у вихованні сина, а відповідач свою чергу за час окремого проживання жодного разу не поцікавився ні здоров`ям, ні матеріальним благополуччям сина, у зв`язку з чим позивач зверталася до суду із заявою про стягнення аліментів, оскільки самостійно відповідач жодного разу не надавав матеріальної допомоги на забезпечення потреб дитини, жодного разу не привітав його з днем народження чи іншими святами, не провів з ним жодного дня гуляючи чи відвідуючи дитячі розваги. Син зареєстрований за адресою відповідача, але жодного разу там не проживав, позивач разом з дитиною після народження проживала у матері, а потім у квартирі чоловіка, при цьому позивач ніколи не чинила перешкод у спілкуванні сина з батьком, не змінювала номер телефону та не переховувалася.

Ухвалою судді від 31.08.2021 відкрито загальне позовне провадження, розпочато підготовче провадження по справі (а.с. 27, 28).

Ухвалою суду від 29.09.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с. 32).

28.10.2021 від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити та зазначив, що ніколи не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, незважаючи на те, що позивач не хотіла опікуватися спільним сином, тому на початку 2017 року вона вирішила пожити окремо, на підставі чого було розірвано шлюб, а з літа 2018 року відповідач постійно їздив до села Соловієвка де проживав син із тещею, а після дитина почала проживати з позивачем за іншою адресою, при цьому позивач переховувалася від відповідача, на зв`язок не виходила. Також позивач не подавала на аліменти і не давала змоги сплачувати їх добровільно, тому відповідач намагався знайти контакти теперішнього чоловіка позивача, щоб домовитися з ним про спілкування з сином. Відповідач працює, позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем роботи. Тому позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батька і можливе лише у разі доведення винної поведінки останнього (а.с. 42-45).

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Просили задовольнити позов.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, причин неявки суд не повідомила (а.с. 31, 41).

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11.04.2011 у справі «Жук проти України», яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 18.07.2017 шлюб укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розірвано (а.с. 15).

У сторін у вказаному шлюбу народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Відповідно до довідки від 08.06.2021 виданої Дошкільним навчальним закладом (Ясла-Садок) №149 Дарницького району м. Києва, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує зазначений заклад з 01.09.2019 по теперішній час (а.с. 12).

Згідно листа КНП «ЦПМСД №2» Дарницького району м. Києва від 30.06.2021 №2159 дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває під спостереженням лікаря-педіатра з 06.08.2018. Під час відвідування лікаря-педіатра дитина знаходилася у супроводі обох батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с. 13).

Як вбачається із довідки виданої ВК Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 25.06.2021 №227, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 разом із бабусею ОСОБА_8 (а.с. 14).

Подані позивачем письмові свідчення свідків судом не беруться до уваги, оскільки такі докази є неналежними, допустимими і достовірними та такими, що не відповідають вимогам ст.ст. 77-79 ЦПК України.

Що стосується доказів, які надані відповідачем по справі, встановлено що ОСОБА_3 проживає та зареєстрований разом зі своїм сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 , у якій також зареєстрований син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 49-51).

Згідно наданої характеристики ЖЕД №7 від 25.10.2021 №154 на ОСОБА_3 за період його проживання за вказаною адресою, не надходило повідомлень щодо порушення порядку, скарг і нарікань від сусідів до ЖЕД-7 (а.с. 52).

ОСОБА_3 , на підставі договору №05/20 від 01.10.2021 укладеного із ПрАТ «Мехбуд», виконує роботи визначені у вказаному договорі (а.с. 53).

У ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вбачається із матеріалів справи служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації не надала висновку щодо позбавлення відповідача батьківських прав.

При цьому, позбавлення батьківських прав є передчасним без відповідного висновку органу опіки та піклування щодо попередження батька (матері) про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017).

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили, що існують аліментні зобов`язання, а відповідач їх не виконує, або ухиляється від їх сплати, оскільки як зазначив, останній позивач не зверталася до суду із позовом про стягнення з нього аліментів.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`активного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням ї характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимога або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовуєтьсяця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що батько ухиляється відвиконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише вина поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення відвиконання батьківських обов`язків відповідачем відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відноснодитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 (далі - Декларація), упринципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли цеможливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і вусякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітнядитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зісвоєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі N 211/559/16-ц від 01.11.2017 зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі N 243/13192/19-ц вказав на відсутність підстав для позбавлення батька батьківських прав, оскільки він, в силу своїх можливостей, намагається піклуватися про дітей.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа N 753/2025/19 вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про інтерес матері до дитини.

Європейський суд з прав людини у справі«Хант протиУкраїни`від 07.12.2006 (заява N 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради Українивід 27.02.1991 N 789-XII передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відносно дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Позивач не довів та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батка по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення ним від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у данному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю.

У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 164, 166 СК України,ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Оксана УЛ`ЯНОВСЬКА

Повний текст судового рішення складено 15.11.2021.