ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1114/20 Номер провадження 22-ц/814/2049/21Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Одринської Т.В.

суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.

за участю секретаря Філоненко О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання, визнання права власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору дарування, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на частину будинку, виділ у користування земельної ділянки, визнання права власності на частку транспортного засобу, третя особа Друга Полтавська державна нотаріальна контора,-

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Павленка Анатолія Івановича

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2021 року , -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила встановити факт, що має юридичне значення про те, що ОСОБА_3 з 1972 року і до дня смерті ОСОБА_4 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ним не проживала. Визнати право власності за ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у житловому будинку АДРЕСА_1 на сіни № 2 - 1 пл. 16,3 кв. м., кухню 2-2 пл. 19,5 кв. м., кімнату 2-3 пл. 18,3 кв. м., що складає 8/25 частин, вартістю 159 671 грн. Визнати договір дарування на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 від 15 грудня 1983 року, складений у Другій полтавській державній нотаріальній конторі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 недійсним, поновивши процесуальний строк для звернення до суду в цій частині позову. Визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 15 січня 2020 року Другою Полтавською державною нотаріальною конторою в частині того, що ОСОБА_4 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 і про видачу на її ім`я цього свідоцтва про право на спадщину за законом на частку в спадщині після смерті ОСОБА_4 недійсним. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 8/25 частин будинку АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_4 на спадкове майно, яке складається з: сіней №2-1 пл. 16,3 кв. м., кухні 2-2 пл. 19,5 кв. м., кімнати 2-3 пл. 18,3 кв. м., вартістю 159 671 грн. Виділити у користування земельну ділянку, необхідну для обслуговування частини будинку АДРЕСА_1 і проходу до неї. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку транспортного засобу - легковий хетчбек, марка Тойота ауріс, 2014 року випуску, колір сірий, реєстраційний № НОМЕР_1 , належність якого спадкодавцю підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 виданим Центр ДАІ5301 від 05.03.2015 року. Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача понесені судові витрати.

17.06.2020 представником позивача ОСОБА_5 подано до суду заяву про зменшення позовних вимог (том 1 а.с. 246-247), в якій вказував на помилковість заявлених вимог в частині визнання права власності за ОСОБА_4 у житловому будинку по АДРЕСА_1 , на сіни №2-1 пл. 16,3 кв. м., кухню 2-2 пл. 19,5 кв. м., кімнату 2-3 пл. 18,3 кв. м., що складає 8/25 частин, вартістю 159 671 грн.

Позов мотивовано тим, що батько позивача ОСОБА_4 перебував в зареєстрованому шлюбі з матір`ю позивача ОСОБА_6 та проживали в старій літній кухні по АДРЕСА_1 , що належала матері батька ОСОБА_4 .. В подальшому ОСОБА_4 побудувала 1/2 частину будинку за вказаною адресою, оформила свою частину, в якій проживала, зареєструвала в ній своє місце проживання, стала власницею квартири АДРЕСА_2 .

Батьки позивачки протягом 1972-1973 років зі згоди ОСОБА_4 побудували свою 1/2 частину будинку, стали там проживати. Побудований жилий будинок літ. «А-1» за вказаною адресою має загальну площу 108,5 кв.м. Батько позивача постійно проживав та користувався квартирою АДРЕСА_3 в будинку до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

15.12.1983 року ОСОБА_4 , не поставивши до відома батька позивача, за договором дарування подарувала ОСОБА_7 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 та 21 листопада 1995 року подарувала 1/4 частину цього будинку.

22.03.1999 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було укладено договір довічного утримання, за яким у власність відповідача перейшла 1/4 частка будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, на час його смерті з ним ніхто не проживав. Позивач є спадкоємцем його майна та єдина звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , спадкоємцем майна якої є відповідач.

Позивач вказувала, що після смерті батька ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої належить частка в праві власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 та транспортний засіб TOYOTA YARIS, 2014 року випуску. Вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, але нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва на житловий будинок та частку в праві власності на транспортний засіб.

Вважає, що нотаріусом допущено помилку, необґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва, у зв`язку з чим просила суд позов задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання, визнання права власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору дарування, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на частину будинку, виділ у користування земельної ділянки, визнання права власності на частку транспортного засобу, третя особа Друга Полтавська державна нотаріальна контора відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 12.07.2021 в справі № 552/1114/20 (провадження № 2-3/552/91/21).

Скасовано арешт, накладений ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 12.07.2021 на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві власності.

Апеляційну скаргу на вказане судове рішення подав адвокат Павленко А.І. представник ОСОБА_1 . Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати частково, в частині встановлення факту, що має юридичне значення; про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним, а також в частині відмови у задоволенні позову про визнання права власності за позивачем на Ѕ частину спадкового автомобіля, ухвалити в цій частині нове рішення по суті заявлених вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що представником позивача надано належні докази, які підтверджують факт не проживання на час смерті ОСОБА_4 з його матір`ю ОСОБА_4 . Зазначає, що суд не надав оцінку тому, що ОСОБА_4 з дня закінчення будівництва будинку проживала в своїй частині, в квартирі АДРЕСА_2 з окремим входом, мала окремий телефон, користувалася електроенергією, газопостачанням та іншими послугами окремо від сина ОСОБА_4 , відкривши на своє ім`я особисті рахунки, сплачуючи при цьому відповідні платежі та вела окреме господарство. Вказані обставини свідчать про добровільний розподіл будинку.

Оскільки, ОСОБА_4 , на час смерті свого сина ОСОБА_4 , з ним не прожовала, тому спадщину після останнього не прийняла. З відповідною заявою про прийняття спадщини ОСОБА_4 не зверталася.

Вважає, що нотаріус при оформленні спадщини допустив помилку, посилаючись лише на ст. 1261 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з вимог ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, колегія суддів перевіряє відповідність оскаржуваного рішення нормам матеріального та процесуального права в межах апеляційного оскарження, а саме: що факту не проживання на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 з ОСОБА_3 ; визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.01.2020 року, в частині того, що позивач є спадкоємцем майна ОСОБА_4 на Ѕ частину автомобіля та визнання за нею права власності на Ѕ частину автомобіля.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 .

Другою Полтавською нотаріальною конторою 19.04.2018 заведена спадкова справа № 110/2018, щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , на підставі заяви про прийняття спадщини від імені ОСОБА_1 , дочки померлого, яка в своїй заяві зазначила, що іншим спадкоємцем є ОСОБА_4 - мати померлого. (том 1 а.с. 33-38, 202, 213-234).

Державним нотаріусом Другої Полтавської державної нотаріальної контори 15.01.2020 видано на ім`я позивача ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку в спадщині. Майно, на яке видано свідоцтво, складається з транспортного засобу - легкового автомобіля, хетчбек В, марка TOYOTA YARIS, 2014 року випуску, колір сірий, реєстраційний № НОМЕР_1 . (том 2 а.с. 233)

Постановою державного нотаріуса Другої Полтавської державної нотаріальної контори від 06.09.2018 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно житловий будинок по АДРЕСА_1 ; транспортний засіб TOYOTA YARIS, 2014 року випуску, після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій, відсутністю встановленого кола спадкоємців за законом, які прийняли спадщину. (том 1 а.с. 221)

Позивач вважає, що нотаріусом було допущено помилку при винесенні постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з чим просить визнати за нею право власності на 1/2 частину транспортного засобу TOYOTA YARIS, 2014 року випуску, після смерті батька ОСОБА_4 .

Відмовляючи в частині вказаних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що після померлого ОСОБА_4 двоє спадкоємців прийняли спадщину донька ОСОБА_1 та донька ОСОБА_4 . Їх частки в спадщині є рівними, тому суд прийшов до висновку, що державним нотаріусом правомірно, на підставі діючого законодавства та в межах наданих повноважень 15.01.2020 видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме: на 1/2 частку в спадщині (том 1 а.с. 233), а не на все спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_4 ..

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.ст. 1222, 1223, 1261, 1262 ЦК України спадкоємці визначаються за законом і за заповітом, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом в першу чергу мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки.

За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до норм ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Встановлено, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 , увійшов транспортний засіб TOYOTA YARIS, 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Житловий будинок чи частка в праві власності на нього по АДРЕСА_1 , не ввійшли до складу спадщини після його смерті, оскільки не належали йому за життя.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_4 (мати та син) проживали постійно в одному будинку, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , користувалися спільною земельною ділянкою та надвірними будівлями до моменту смерті ОСОБА_4 .

Даний факт підтверджено довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 12.04.2018 № 16.1-08/4763. Встановлено, що ОСОБА_4 , мати ОСОБА_4 , на час відкриття спадщини, постійно проживала та мала зареєстроване у встановленому законом місце проживання за тією ж адресою що і її син (том 1 а.с. 222 зворот, том 1 а.с. 17, 172-174, 187, 207 зворот, 210).

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_4 , є матір`ю ОСОБА_4 та в силу норм ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем його майна за законом.

ОСОБА_4 , будучи спадкоємцем майна ОСОБА_4 , у встановлений строк заяв про відмову від спадщини не подавала, тому в силу норм ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що її прийняла.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_4 проживали окремо в різних квартирах з різними входами, колегія суддів до уваги не бере з наступних підстав.

Згідно відомостей, що містяться в технічному паспорті на об`єкт нерухомості житловий будинок АДРЕСА_1 є садибний (індивідуальний) та не поділений на квартири, як окремі об`єкти.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відповідно до правовстановлюючих документів об`єктом права власності за адресою АДРЕСА_1 є житловий будинок, а не окремі квартири як об`єкти права власності.

Наявність в житловому будинку окремих входів до приміщень, наявність окремих рахунків зі сплати комунальних послуг, не змінює правовий статус нерухомого майна.

Доказів того, що спірний будинок мав статус двоквартирного чи багатоквартирного, позивачем не надано.

Таким чином, місцевим судом вірно встановлено, що на час смерті ОСОБА_4 його мати ОСОБА_4 проживала з ним разом в одному домоволодінні і є такою, що прийняла після нього спадщину.

Підстав вважати, що нотаріусом допущена помилка при винесенні постанови про відмову позивачу у вчиненні нотаріальних дій, не має.

Не знайшли свого підтвердження і доводи позивача про факт окремого проживання ОСОБА_4 та її сина до дня його смерті.

ОСОБА_4 , є спадкоємцем майна ОСОБА_4 та у встановленому законом порядку прийняла спадщину, тому підстав для визнання свідоцтва, виданого 15 січня 2020 року Другою Полтавською державною нотаріальною конторою, недійсним немає.

Судом вірно зазначено, що свідоцтво про право на спадщину від 15 січня 2020 року за законом, видане позивачу на Ѕ частину транспортного засобу TOYOTA YARIS, 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 . На іншу частину вказаного майна, свідоцтво не видавалося (том 1 а.с. 34)

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Павленка Анатолія Івановича - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15.11.2021.

Головуючий: Т.В. Одринська

Судді: О.О. Панченко

В.П. Пікуль