Справа №487/4394/20
Провадження №2/487/447/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2021 Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кузьменко В.В.,

за участю секретаря судових засідань Боженко О.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Вищого професійного училища № 21 м. Миколаєва про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі,
В С Т А Н О В И В:
03.08.2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до Вищого професійного училища № 21 м. Миколаєва, в якій просив визнати протиправним та скасувати наказ в.о. директора Вищого професійного училища № 21 м. Миколаєва від 28.07.2020 року № 112-к в частині звільнення ОСОБА_3 з посади керівника фізичного виховання, поновити його на посаді керівника фізичного виховання; стягнути з Вищого професійного училища № 21 м. Миколаєва на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 28.07.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з ВПУ № НОМЕР_1 м. Миколаєва перебував у трудових відносинах на посаді керівника фізичного виховання у вказаному навчальному закладі. 27.07.2017 року ОСОБА_3 уклав з Міністерством Оборони України контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на 3 роки. За два тижні до закінчення строку служби за контрактом ОСОБА_3 направив на адресу Директора ВПУ №21 заяву, в якій повідомив керівника учбового закладу про закінчення 27.07.2020 строку його служба контрактом і про свій намір вийти на свою попередню роботу. 28.07.2020 року ОСОБА_3 вийшов на роботу в ВПУ № НОМЕР_1 , але до виконання посадових обов`язків його не допустили та видали на руки Витяг з наказу №112-к від 28.07.2020 року про його звільнення з посади 28.07.2020 року, у зв`язку з закінченням строкового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України, вказавши підставою такого рішення закінчення терміну Контракту №45 від 17.06.2016 року. Цього ж дня ОСОБА_3 було видано оформлену трудову книжку з записом №36 про його звільнення, а також проведено повний розрахунок на невикористану відпустку. ОСОБА_3 не згоден з рішенням і діями керівника ВПУ №21 стосовно звільнення, вважає вказані дії протиправними і такими, що порушують його право працю.

Ухвалою суду від 06.08.2020 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

23.11.2020 року в судовому засідання було долучено відзив на позовну заяву від представника відповідача ОСОБА_2 , згідно якого позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Обґрунтувавши заперечення тим, що звільнення проведено законно, порушень законодавства не було.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог, підтримують обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Працівник вважається звільненим з роботи без законних підстав тоді, коли не доведено наявності обставин, за якими його звільнено, або коли не доведено вчинення ним дій, за які його звільнено, або коли за такі дії закон не передбачає можливості звільнення. Якщо власник або уповноважений ним орган порушив чинні правила щодо звільнення працівника з роботи, він підлягає поновленню на роботі. Особливо це стосується випадків, коли йдеться про звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Суд має перевірити, чи дотримано порядок звільнення працівника з мотивів, які послужили підставою для розірвання трудового договору, викладених власником або уповноваженим ним органом у наказі про звільнення.

Відповідно до ст. 21 КЗпП трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України передбачає, підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до ч. 2 ст. 391 трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Як встановлено судом, позивач перебував з відповідачем ВПУ № НОМЕР_1 м. Миколаєва у трудових відносинах на посаді керівника фізичного виховання, що підтверджується контрактом №45 від 17.06.2016 року. 28.07.2020 року позивача було звільнено за п. 2 ст.36 КЗпП України, тобто за закінченням строку трудового договору про що свідчить витяг з наказу №112-к від 28.07.2020 року.

Відповідно до Наказу №51-к від 16.06.2017 року ОСОБА_3 перебував у щорічній відпустці з 03.07.2021 року по 28.08.2017 року.

27.07.2017 року наказом командира 79 окремої десантно-штурмової бригади № 108-РС ОСОБА_3 було прийнято на військову службу. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 27.07.2020 року №177 ОСОБА_3 з 27.07.2020 року було звільнено в запас, у зв`язку з закінченням строку дії контракту.

У відповідності до ст. 119 КЗпП України за ОСОБА_3 було збережено місце роботи та здійснювалась виплата середньомісячної заробітної плати.

Відповідно до п. 6.1 контракту №45 від 17.06.2016 року, встановлено строк його дії, а саме з 30.06.2016 року до 30.06.2017 року. Пунктом 5.1 Контракту визначено, що контракт припиняється після закінчення строку дії контракту. Пунктом 5.2 контракту передбачено, що за два місяці до закінчення строку чинності контракту він може бути за згодою сторін продовжений або укладений на новий строк. При цьому підстави продовження або укладення контракту на новий строк має бути чітко визначено у відповідній заяві педагогічного працівника. У відповідності до п. 5.2 ОСОБА_3 було повідомлено про закінчення строку дії Контракту та про його подальше звільнення, що підтверджується листом №3 від 18.04.2017 року. Про наміри припинити трудові відносини свідчить і Наказ ВПУ №21 за №184 від 27.06.2017 року про передачу матеріальних цінностей, що знаходились у ОСОБА_3 .

Як вбачається з матеріалів справи, наказ про звільнення ОСОБА_3 з посади винесено на підставі закінчення терміну дії контракту №45 від 17.06.2016 року.

Оскільки контракт з Міністерством Обори України про проходження військової служби закінчився, а відповідач не мав наміру продовжувати Контракт №45 про що позивача було повідомлено ще в 2017 році, ОСОБА_3 було звільнено у відповідності до п. 2 ст. 36 КЗпП України, що відповідає п. 5.3 контракту №45 від 17.06.2016 року.

Системний аналіз чинного трудового законодавства, а також документи надані позивачем та відповідачем дають змогу прийти до висновку, що відповідачем в повній мірі дотримано вимог законодавства при звільненні позивача з займаної посади, тому наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі.

Керуючись ст. ст.258,259,263-265,268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:
В позовних вимогах ОСОБА_3 до Вищого професійного училища № 21 м. Миколаєва про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано.

Повний текст рішення складено 18.10.2021 року.

Суддя В.В. Кузьменко