КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 369/3238/20
Головуючий у суді першої інстанції: Фінагєєва І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

секретар - Лащевська Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ сумісного майна подружжя,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року

встановив:

у березні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя. Також позивач просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року заяву було задоволено частково, накладено арешт на автомобіль марки «BMW», державний номерний знак, НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , та квартиру АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із ухвалою, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву в частині вирішення вимог щодо накладення арешту на належний йому автомобіль марки «BMW», державний номерний знак, НОМЕР_1 , залишити без задоволення, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Ухвала суду першої інстанції в частині вирішення вимог про накладення арешту на квартиру не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що вона з ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі. Вказувала, що в шлюбі ними було набуте таке майно: квартира АДРЕСА_1 ; автомобіль марки «BMW 328 І», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ; автомобіль марки «BMW 525D X-Drive», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

В обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову позивач посилалась на те, що невжиття відповідних заходів може призвести до неможливості виконання рішення суду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року заяву було задоволено частково, накладено арешт на автомобіль марки «BMW», державний номерний знак, НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , та квартиру АДРЕСА_1 .

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що будь-які дії, спрямовані на реалізацію спірного майна, можуть призвести до утруднення виконання рішення суду. Однак, в повному обсязі з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

В п. 4 постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9 дано роз`яснення про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з виділених матеріалів справи, позивач при зверненні до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а за відповідачем - на автомобіль марки «BMW 328 І», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіль марки «BMW 525D X-Drive», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Поряд з цим позивач зазначала, що автомобіль марки «BMW 328 І» належить ОСОБА_3 , якого вона також зазначила відповідачем.

Разом з тим, зі змісту позовної заяви та заяви про забезпечення позову неможливо встановити чи дійсно між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 виник спір, а також які саме позовні вимоги до нього заявлено.

Позивач стверджувала, що автомобіль марки «BMW 328 І», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_3 та одночасно вказувала, що він набутий подружжям під час шлюбу.

Право власності ОСОБА_3 на автомобіль підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , з якого вбачається, що первинна реєстрація транспортного засобу відбулась 29 травня 2019 року, а реєстрація автомобіля за ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Будь-яких доказів про те, що вказаний автомобіль належав будь-кому із подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виділені матеріали справи не містять та позивачем при зверненні до суду не надавалось. Також позивач не зазначала про те, у зв`язку з чим вона просить визнати спільним сумісним майном подружжя майно, яке належить іншій особі.

За таких обставин підстави вважати, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 дійсно виник спір щодо зазначеного автомобіля, відсутні.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

В даному випадку судом першої інстанції було зроблено передчасний висновок про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на належний ОСОБА_3 автомобіль, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції в частині задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки «BMW 328 І», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог заяви.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року скасувати в частині вирішення вимог про накладення арешту на автомобіль марки «BMW 328 І», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , та постановити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вказаних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 09 листопада 2021 року.

Головуючий

Судді