Провадження № 2/522/4189/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2021 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Баланюк Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Фінанс», ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання договорів недійсними,

В С Т А Н О В И В:

27 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Фінанс», ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними, по якому просить: визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 23.03.2016 року, укладений між ТОВ «Альянс Фінанс» та ОСОБА_2 ; визнати недійсним договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 23.03.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. (реєстровий номер 358), укладений між ТОВ «Альянс Фінанс» та ОСОБА_2 ; с тягнути судовий збір.

Позивач мотивує вимоги тим, що 04.04.2008 року між нею та АКБ «Порто - Франко» укладено Кредитний договір № 593/2-08 відповідно до якого, банк прийняв зобов`язання по видачі кредиту на поточні потреби в сумі 45 000 доларів США на строк з 04.04.2008 року по 03.04.2015 року зі сплатою 15% річних, а вона прийняла на себе зобов`язання належним чином використовувати та повернути банку кредит, виплатити відсотки, за користування кредитом, комісії у відповідності до умов договору та тарифами банку, також виконати всі інші зобов`язанням в порядку та строки, визначені договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором,04.04.2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 04-04-08/1, згідно умов якого, поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором. 11.03.2011 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно положень якої змінено ряд пунктів Кредитного договору. Одночасно 11.03.2011 року між банком та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 1 по договору поручительства, згідно положень якої відповідач ОСОБА_3 погодив зміни, внесені до кредитного договору. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 593/2-08 від 04.04.2008 року, який було укладено між АКБ «Порто-Франко» і ОСОБА_1 , 04.04.2008 року між сторонами Кредитного договору було укладено Іпотечний договір, відповідно до умов якого Іпотекодавець ( ОСОБА_1 ) передала в іпотеку Банку нерухоме майно - нежитлові приміщення весільного салону загальною площею 57,3 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

16.03.2016 року за договором про відступлення права вимоги між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ТОВ «Альянс Фінанс», це товариство за плату набуло право вимоги за кредитним договором № 593/2-08 від 04.04.2008 року. У свою чергу ТОВ «Альянс Фінанс» 23 березня 2016 року відступило право вимоги за кредитним договором та іпотечним договором фізичній особі відповідачу ОСОБА_2 .. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.07.2017 року у справі № 521/14804/15 з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 солідарно стягнута заборгованість за кредитним договором № 593/2-08 в розмірі 1 254 737,96 гривень, що еквівалентно 48 482,92 доларів США, а також судовий збір.

Ухвалою Малиновського районного суд ум. Одеси від 04 липня 2019 року справа передана для розгляду за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси.

25.07.2019 року матеріали справи надійшли до Приморського районного суду м. Одеси та за результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляду судді Абухіну Р.Д..

29.07.2019 року провадження по справі відкрито, встановлений розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

На зазначену ухвалу 29.11.2019 року принесена апеляційна скарга, яка ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 січня 2020 року повернута заявнику, заява про відкликання задоволена.

05.11.2019 року представник ОСОБА_2 надав письмовий відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволені позову та заяву про застосування строку позовної давності.

В судовому засіданні позивачка та ії представник підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені фактичні обставини.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 липня 2017 року у справі № 521/14804/15-ц позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Топ Фінанс», Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко» про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 , (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 593/2-08 року в розмірі 1 254 737,96 грн., що еквівалентно 48 482,92 доларів США (за офіційним курсом НБУ станом на 27.07.2017 року - 100 доларів США = 2588,48 грн.), яка складається із загальної заборгованості за кредитом - 778917,60 грн., що еквівалентно 30 097,28 доларів США; загальна заборгованість за відсотками 348 078,75 грн., що еквівалентно 13449,72 доларів США; пеня за виникнення простроченої заборгованості 127741,60 грн., що еквівалентно 4935,92 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 , (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 , (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) в доход держави судовий збір у розмірі 6090 грн.у рівних частинах по 3045 грн. з кожного.

Постановою Одеського апеляційного суду від 20.06.2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишені без задоволення. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 липня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Топ Фінанс», Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко» про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без змін. Рішення набрало законної сили.

Судовими рішеннями встановлено, що «04.04.2008 року між АБ «Порто - Франко» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №593/2-08, відповідно до якого банк прийняв на себе зобов`язання по видачі кредиту на поточні потреби в сумі 45000,00 доларів США на строк з 04.04.2008 року по 03.04.2015 року зі сплатою 15% річних.

На виконання умов договору кредиту №593/2-08 від 04.04.2008 року, згідно з видатковим касовим ордером № 194 від 04.04.2008 року банком ОСОБА_1 було видано 45000 дол. США, призначення платежу «текущие нужди 593/2-08».

В забезпечення зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 04.04.2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 04-04-08/1, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов`язується відповідати перед кредитором в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором.

11.03.2009 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, згідно положень якої, змінено ряд пунктів кредитного договору, а також одночасно 11.03.2009 року між банком та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №1 до договору поруки, згідно положень якої ОСОБА_3 погодив зміни, внесені до кредитного договору.

Відповідно до п.3.7. (згідно додаткової угоди №1 до кредитного договору № 593/2-08 від 04.04.2008 року) позичальник зобов`язується по квітень 2009 року щомісячно погашати заборгованість за нарахованими відсотками. Починаючи з травня 2009 року з 1-ого по 10-е число щомісячно погашати заборгованість за кредитом не менше 895,00 доларів США з урахуванням сплати процентів. Повернути банку всю суму кредиту в строк до 03.04.2015 року. Повернення кредитних коштів та процентів за користування ними здійснюється в валюті кредиту. Валютні ризики при виконанні зобов`язань за договором несе позичальник.

Відповідно до п.3.8 Кредитного договору за користування кредитом сплачуються відсотки щомісячно з 1-го, але не пізніше 10-го числа та в кінці строку 03.04.2015 року від фактичної заборгованості за кредитом в розмірі 15% річних на рахунок № НОМЕР_3 .

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов договору, загальна заборгованість перед позивачем станом на 25.08.2015 року складає 48482,92 доларів США, з яких: загальна заборгованість за кредитом 30097,28 доларів США, загальна заборгованість за відсотками 13449,72 долари США, пеня за виникнення простроченої заборгованості 4935,92 долари США.

22.08.2014 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ТОВ «Фінансова компанія Топ Фінанс» було укладено договір факторингу №2, відповідно до якого ТОВ «Фінаснова компанія «Топ Фінанс» передало грошові кошти в розпорядження ПАТ АБ «Порто-Франко» за плату, а ПАТ АБ «Порто-Франко» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Топ фінанси» своє право грошової вимоги до боржника.

Згідно п.1.4 договору факторингу №2 від 22.08.2014 року, одночасно з відступленням прав вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення, про що свідчить акт приймання - передачі прав вимоги.

Відповідно до Додатку №1 до договору факторингу №2 від 22.08.2014 року, ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором №593/-08, укладеним 04.04.2008 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_1 ..

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2014 року у справі №522/2217/14-ц за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс» до ПАТ АБ «Порто -Франко», ОСОБА_4 , з залученням третіх осіб ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Дочірнього підприємства «Маккенлі», Приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. про визнання договору дійсними та визнання прав іпотекодержателя, визнано дійсним договір факторингу № 2 від 22.08.2014 року, укладений між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс».

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/2217/14-ц від 09.07.2015 року заяву ПАТ АБ «Порто-Франко» про перегляд заочного рішення по справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс» до ПАТ АБ «Порто -Франко», ОСОБА_4 ,. про визнання договору дійсними та визнання прав іпотекодержателя, залишено без задоволення.

Як вбачається з супровідного листа апеляційного суду Одеської області, до апеляційного суду Одеської області від ДП «Маккенлі», а також ПАТ АБ «Порто-Франко» та прокурора Приморського району м. Одеси надійшли апеляційні скарги на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2014 року.

09.07.2015 року рішенням Господарського суду м. Києва у справі за позовом ПАТ АБ «Порто-Франко» до ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс» про визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності визнано недійсним договір факторингу №2, укладений 22.08.2014 року між ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс» та ПАТ АБ «Порто-Франко».

Як вбачається з ухвал Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2015 року та 23.09.2015 року апеляційну скаргу ПП «Сібаріс» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року у справі № 910/10144/15 та апеляційну скаргу ОСОБА_10 на рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року у справі № 910/10144/15 було повернуто без розгляду.

16.03.2016 року між банком та ТОВ «Альянс Фінанс» був укладений договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором посвідченим 04.04.2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. за реєстровим № 2629, за умовами якого (п.1.2) до ТОВ «Альянс Фінанс» переходять всі права Первісного Іпотекодержателя , що передбачені умовами Іпотечного договору; право звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до іпотечного договору.

23.03.2016 року між ТОВ «Альянс Фінанс» згідно зі ст.ст. 512-519 Цивільного кодексу України, був укладений Договір відступлення прав вимоги за Кредитним договором № 593/2-08 від 04.04.2008 року.

Також 23.03.2016 року між ТОВ «Альянс Фінанс» був укладений Договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором посвідченим 04.04.2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. за реєстровим №2629, за умовами, якого до ОСОБА_2 переходять всі права Первісного Іпотекодержателя, що передбачені умовами Іпотечного договору; право звернення стягнення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, районний суд виходив з того, що оскільки відповідачі належним чином не виконали прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором та договором поруки, тому з відповідачів солідарно на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 593/2-08року в розмірі 1 254 737,96 грн., що еквівалентно 48482,92 доларів США.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі, під час розгляду справи судом першої інстанції, позовні вимоги визнали частково, не погодилися лише із розміром заборгованості.

…. суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 і стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором №593/2-08 від 04.04.2008 року. При цьому, суд виходив із того, що у відповідності до ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 09 червня 2017 року у зв`язку із відступленням прав вимоги за Кредитним договором, було замінено позивача ПАТ АБ «Порто-Франко» на ОСОБА_2

….матеріалами справи встановлено, що 23 березня 2016 року між ТОВ «Альянс Фінанс» та ОСОБА_2 згідно зі ст.ст.512-519 Цивільного кодексу України, було укладено Договір про відступлення права вимоги за Кредитним договором №593/2-08 від 04 квітня 2008 року.

Також 23 березня 2016 року між ТОВ «Альянс Фінанс» та ОСОБА_2 було укладено Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідченим 04 квітня 2008 року приватним нотаріусом ОМНО Задорожнюк В.К. за реєстровим № 2629, за умовами якого до ОСОБА_2 переходять: всі права Первісного іпотекодержателя, що передбачені умовами Іпотечного договору; право звернення стягнення на Предмет іпотеки у відповідності до Іпотечного договору.

Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню.

За змістом ст.37 ЦПК України (діючої на момент постановлення ухвали про заміну правонаступника) у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Крім того, згідно із п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Також, ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», встановлено, що фінансовими послугами вважаються:1)випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; 2)довірче управління фінансовими активами; 3)діяльність з обміну валют; 4)залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення; 5)фінансовий лізинг; 6)надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; 7)надання гарантій та поручительств; 8)переказ коштів; 9)послуги у сфері страхування та у системі накопичувального пенсійного забезпечення; 10)професійна діяльність на ринку цінних паперів, що підлягає ліцензуванню; 11)факторинг; 11-1) адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах; 12)управління майном для фінансування об`єктів будівництва та/або здійснення операцій з нерухомістю відповідно до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»; 13)операції з іпотечними активами з метою емісії іпотечних цінних паперів; 14)банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».

У зв`язку з тим, що відступлення права вимоги не належить до жодної із послуг перелічених у ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», то укладення спірного договору не вважається фінансовою послугою.

Таким чином, Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб`єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб`єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами статей 1046 - 1048 ЦК України.

Зі змісту п. 1.1., 4.2. Договору про відступлення права вимоги від 23 березня 2016 року вбачається, що в порядку та на умовах даного договору Кредитор передає в повному обсязі, а Новий кредитор приймає на себе у повному обсязі право вимоги, що належить кредиторові, і стає кредитором за кредитним договором №593/2-08 від 04 квітня 2008 року, за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. від 04 квітня 2008 року з усіма додатками та доповненнями, за договором поруки №04-04-08/1 від 04 квітня 2008 року, за договором поруки №28-01-2015/60 від 28.01.2015 року; відступлення вимоги згідно з цим Договором не тягне за собою ніяких змін умов Основних договорів.

До загальних засад цивільного законодавства відносять, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (стаття З ЦК України).

Частина третя статті 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Норму статті 6 ЦК України розкриває стаття 627 цього Кодексу, в якій зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договір цесії, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Разом з тим, розділ І книги п`ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов`язання, зокрема положення щодо сторін у зобов`язанні.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ІІК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 3 статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі- продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

При укладенні договору про відступлення права вимоги від 23 березня 2016 року між ТОВ «Альянс Фінанс» та ОСОБА_2 сторони керувались виключно положеннями ст. ст. 512-519 Цивільного кодексу України.

Отже, посилання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на порушення процесуального порядку залучення правонаступника ОСОБА_2 не відповідають дійсності та повністю спростовуються матеріалами справи».

Згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина першастатті 638 ЦК України).

Частина 1статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першоїстатті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до пункту 1 частини 1статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

При укладенні договору про відступлення права вимоги від 23 березня 2016 року між ТОВ «АЛЬЯНС ФІНАНС» та ОСОБА_2 сторони керувалися положеннями статей 512-519 ЦК України.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина першастатті 514 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент учинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу. Крім того, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (стаття 215 ЦК України).

судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що всупереч вимог процесуального закону позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення ії цивільних прав та охоронюваних законом інтересів, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 1-23, 76-81, 95, 131, 258-259, 264-265, 352 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Фінанс», ОСОБА_2 , третія особа ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 19 листопада 2021 року.

Суддя Р.Д. Абухін

19.11.2021