Справа № 210/3738/21
провадження №2/216/2550/21
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2021 року
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Бутенко М. В.
секретаря Клименко О.В.
без участі сторін та без застосування технічних засобів
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_5 , Виконавчий комітет Центрально - Міської районної у місті ради в особі Відділу реєстрації проживання громадян, про визнання права на реєстрацію місця проживання, -
09 липня 2021 року адвокат Ратушна Р.П. звернулась до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою про визнання права на реєстрацію місця проживання.
Просить суд винести рішення, яким визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) право на реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 без згоди співвласника ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву у якій просить суд винести рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, був повідомлений про день та час розгляду справи належним чином, про що в матеріалах справи є документальні підтвердження. За правилами ст.128-130 ЦПК України, відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, не надав відзиву на позов, не надав суду жодної заяви або клопотання про розгляд справи за його відсутністю або про відкладення справи. На думку суду, така поведінка відповідача свідчить про недобросовісне користування правами сторони у цивільному процесі, у зв`язку з чим суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, та зі згоди позивача, що відповідає положенням ст. ст. 280-282 ЦПК України.
Третя особа по справі: ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає в повному обсязі.
Представник третьої особи Виконавчого комітету Центрально - Міської районної у місті ради в особі Відділу реєстрації проживання громадян в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, жодних заяв або клопотань по справі суду не надано.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернулась до Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконкому Центрально-Міської районної у місті ради) з метою реєстрації місця проживання її та її малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . (підтверджується копією паспорту позивача та свідоцтва про народження дитини.
Власником 1/5 квартири є батько позивача - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом і штампом у свідоцтві про реєстрацію 1/5 частини у Криворізькому бюро технічної інвентаризації від 04.02.1999 року.
Третя особа ОСОБА_5 особисто надав згоду на реєстрацію позивача та онука у квартирі, проте, усно Відділом реєстрації позивачеві було відмовлено у реєстрації місця проживання.
27.05.2021 року позивач звернулась із заявою до Відділу реєстрації про надання вмотивованої відмови у реєстрації місця проживання її та сина за вказаною адресою (підтверджується копією заяви від 27.05.2021 року).
Листом за вих. №3182 від 04.06.2021 року Відділ реєстрації надав відповідь на зазначену вище заяву та пояснив, що реєстрація місця проживання позивача та сина без згоди інших співвласників квартири не буде відповідати закону (підтверджується копією листа за вих. № 3182 від 04.06.2021 року).
Співвласником інших 4/5 частин квартири є відповідач ОСОБА_4 , що підтверджується наступними документами:
-свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_3 від 28.07.1998 року, відповідно до якого Відповідач став співвласником Квартири у спільній сумісній власності внаслідок приватизації;
-договором серії ВМС № 463189 від 04.04.2009 року, яким було визначено частки у спільній сумісній власності на Квартиру. Відповідно до даного договору особи, які брали участь у приватизації квартири, а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_4 (відповідач), ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , поділили порівну Квартиру та визначили по 1/5 частки кожному;
- договором довічного утримання (догляду) серії ВМС № 875420 від 13.04.2009 року, відповідно до якого ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 передали свої частки у Квартирі (3/5) у власність ОСОБА_4 (відповідачеві) взамін на їх довічний догляд та утримання.
З копії титульної сторінки технічного паспорту на квартиру вбачається, що Відповідач зареєстрував своє право власності у «Криворізькому бюро технічної інвентаризації», внаслідок чого до технічного паспорту були внесені та засвідчені печаткою БТІ зміни щодо власників квартири (підтверджується копією титульної сторінки технічного паспорту).
Відтак, відповідач став власником 4/5 Квартири, з яких 1/5 отримав внаслідок приватизації і 3/5 за договором довічного утримання.
Проте, у позивача відсутня юридична можливість надати до суду довідку з КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності Відповідача, оскільки інформація про власників, наявна в БТІ, третім особам не надається. Отже, у позивача є труднощі у доведенні факту перебування 4/5 часток квартири у власності відповідача, тому разом із позовом заявляється клопотання про витребування відповідного доказу.
Проблемою отримання згоди відповідача на реєстрацію позивача та сина у квартирі є той факт, що відповідач вже кілька років не проживає а ні за адресою реєстрації свого місця проживання, а ні у належній йому квартирі. Теперішнє місце проживання його невідомі, а засоби зв`язку із ним відсутні. Отже, склалась ситуація, у якій позивач не може без допомоги суду зареєструвати місце проживання у квартирі.
З даного приводу представник позивача адвокат Ратушна Р.П. звернулась до відповідача із адвокатським запитом №18/06/-1 від 18.06.2021 року з проханням надати інформацію про згоду чи не згоду відповідача на реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , а також пропозицією (у разі згоди не реєстрацію) з`явитись 30.06.2021 року о 10 год. 00 хв. до Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконкому Центрально-Міської районної у місті ради (підтверджується копією адвокатського запиту та поштової квитанції). Проте, станом на момент звернення із даним позовом, відповідь на адвокатський запит не надходила, відповідач на призначену дату і час для реєстрації позивачів не з`явився та не телефонував. Отже, позивачі використали всі можливі засоби самозахисту своїх цивільних прав, проте, з підстав не залежних від них, останні не можуть врегулювати дане питання у позасудовому порядку.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.
Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено зміст права власності: права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.
Частиною 1 статті 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею355 ЦК України передбачено: майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Статтею356 ЦК України прописано, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частиною 1 стаття 361 ЦК України закріплено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Статтею 13 ЦК України передбачено межі здійснення цивільних прав. Так, у зазначеній статті застережене, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
Отже, право власності співвласника не може бути абсолютним і не обмеженим, тому інші співвласники не можуть бути безпідставно обмежені у розпорядженні своїми правами.
Статтею 150 ЖК УРСР закріплено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 64 ЖК УРСР закріплено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.
Відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Спір щодо визначення місця проживання дитини між батьками відсутній. Сину Позивача - ОСОБА_3 повних 12 років і він бажає проживати та зареєструвати своє місце проживання у квартирі дідуся.
Підпунктом 4) пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ № 207 від 02.03.2016 року (далі Правила), передбачено, що для реєстрації місця проживання особа або її представник подає, зокрема, документи, що підтверджують:
«право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників)». Як вбачається із цитованих Правил, за умов відсутності згоди співвласника житла на реєстрацію, такою підставою може бути, зокрема, рішення суду про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання.
З огляду на те, що позивач не має можливості отримати згоду відповідача на реєстрацію місця проживання у квартирі, суд вважає, що доцільною підставою для реєстрації місця проживання позивача із сином у квартирі буде визнання їх права на реєстрацію місця проживання без згоди відповідача, як співвласника квартири.
Позивач не ставить перед судом питання щодо стягнення з відповідача на свою користь понесених судових витрат.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 4-8, 12-19, 23, 89, 128, 174.175,177,197, 258-259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, ст.ст.13,16,316,317,319,321,322,355,356,361 ЦК України, ст.ст.64,150,151,156 ЖК УРСР, ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», підпункту 4) пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ № 207 від 02.03.2016 року, суд -
Позов ОСОБА_1 , які діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_5 , Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради в особі Відділу реєстрації проживання громадян, про визнання права на реєстрацію місця проживання задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) право на реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без згоди співвласника ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя: М.В. БУТЕНКО