Номер провадження: 22-ц/813/2108/21
Номер справи місцевого суду: 521/6544/20
Головуючий у першій інстанції Гуревський В.К.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 липня 2020 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

21 квітня 2020 року, засобами поштового зв`язку до суду звернувся представник АТ КБ «ПриватБанк» з позовом до ОСОБА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 30 листопада 2011 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві., Відповідно до виявленого бажання, Відповідачу було відкрито кредитний рахунок (що підтверджується Випискою по рахунку, яка додається до позову) та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову. Для користування кредитним картковим рахунком Відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 19100,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, станом на 22 березня 2020 року має заборгованість 95649,87 гривень, з яких: - заборгованість за тілом кредиту у розмірі 59514,87 гривень, де: - заборгованість за поточним тілом кредиту у розмірі 954,99 гривень; - заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 58559,88 гривень; - заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 0,00 гривень; - заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 0,00 гривень; - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України у розмірі 18802,92 гривень; - нарахована пеня у розмірі 12301,13 гривень; - нараховано комісії у розмірі 0,00 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 гривень; - штраф (процентна складова) у розмірі 4530,95 гривень (а.с.1-5).

21 липня 2020 року заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси (головуючий-суддя Гуревський В.К.) позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволений частково. А саме суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», місцезнаходження за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, , заборгованість за кредитним договором № б/н від 30 листопада 2011 року на суму 59514,87 гривень (п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот чотирнадцять грн. 87 коп.), яка складає заборгованість за тілом кредиту, яка складається з: заборгованість за поточним тілом кредиту у розмірі 954,99 гривень (дев`ятсот п`ятдесят чотири грн. 99 коп.); заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 58559,88 гривень (п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять грн. 88 коп.). В іншій частині позовних вимог суд вирішив відмовити (а.с 86-94).

05 серпня 2020 року засобами поштового зв`язку представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О.Л. направила апеляційну скаргу на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси 21 липня 2020 року. Скаржник зазначає у апеляційній скарзі, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, пені та штрафів, через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Скаржник зазначає, що суд не мав жодних підстав відмовляти у зазначених вище вимогах, оскільки відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом Відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення Відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження (Витяг із Умов та правил надання банківських послуг, з якими ознайомлено Відповідача. Також, одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до угоди Відповідача, дія Договору підтверджується фактом користування Відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2. ст. 642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Підписанням анкети-заявки про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідач погодився з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з Заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору, про визнання недійсності або нікчемності якого відповідачем не заявлялось, та якими передбачено обов`язок сплати відповідачем відсотків за користування кредитом, пені та штрафів у розмірі, заявленому позивачем у позовній заяві. Відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів того, що надані позивачем до Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи, викладені не в тій редакції, яка діяла на час підписання ним анкети-заяви, тому просить скасувати оскаржуване рішення в частині незадоволених позовних вимог та задовольнити позовні вимоги в цій частині, а також викликати представника позивача у судове засідання (а.с.96-108).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи з незалежних від суду причин.

Апеляційне провадження в даній справі розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи на підставі ч. 1 ст. 369 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в заяві позичальника, підписаній відповідачем, процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за пенею і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. За наведених обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, суд дійшов висновку, що надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Тому, у зв`язку з порушенням умов кредитного договору відповідачем, з останнього на користь позивача суд вирішив стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 30 листопада 2011 року на суму 59514,87 гривень, яка складає заборгованість за тілом кредиту, яка складається з: - заборгованості за поточним тілом кредиту у розмірі 954,99 гривень; - заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 58559,88 гривень, а позовні вимоги про стягнення відсотків, пені та штрафів залишив без задоволення. При цьому суд виходив з того, що вимоги про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції та частково задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За ч. 4 вказаної статті суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо досягнення умов кредитування

Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції ОСОБА_2 звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, з метою чого 30 листопада 2011 року підписала заяву № б/н (а.с. 37).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказана заява № б/н від 30.11.2011 не містить відомостей щодо розміру тіла кредиту, відсотків, які підлягають нарахуванню на тіло кредиту, розміру пені, штрафів та інших умов кредитування.

Відповідно до наданої позивачем довідки 05.12.2011 відбувся старт карткового рахунку НОМЕР_2 . Так, 05.12.2011 був встановлений кредитний ліміт 16 000 грн, 12.12.2011 - підвищений до 17 000 грн, 17.11.2014 підвищений до 18 500 грн, 31.01.2017 підвищений до 19 100 грн, з 13.05.2019 кредитний ліміт зменшений до 0,00 грн (а.с. 35).

Також позивач надав довідку про кредитні картки, які видавались ОСОБА_1 , зокрема, кредитна картка НОМЕР_2 була видана 21.11.2011 з терміном дії 12/13 (а.с. 36). Вказана довідка містить інші карткові рахунки, однак з наданої інформації не вбачається чи відбувався перевипуск карткового рахунку, чи продовжувалась дія котрогось з них тощо.

Позивач, серед іншого, надав до суду виписку з вище зазначеного карткового рахунку відповідача, з якої вбачається рух грошових коштів з 05.12.2011 та до 11.03.2020 (кінцева дата виписки) (а.с. 27-34).

В обґрунтування своїх вимог позивач, крім іншого, посилався на те, що боржник своєю заявою № б/н від 30.11.2011 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної сторони, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

На підставі зазначеного, в контексті обставин даної справи, апеляційний суд зауважує, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді пені, штрафів за порушення термінів договірних зобов`язань, сплати страхових платежів, комісій за обслуговування тощо, що має бути враховано при визначенні суми заборгованості.

Щодо розміру заборгованості. Позивач, звертаючись до суду з позовом просив стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 95 649,87 грн, яка складається з заборгованості: за тілом кредиту 59 514, 87 грн, в т.ч. за поточним тілом кредиту 954,99 грн та заборгованість за простроченим тілом кредиту 58 559,88 грн, за нарахованими відсотками за прострочений кредит в сумі 18 802,92 грн, пені 12 301,13 грн, штрафу 500 грн (фіксована ставка), штрафу 4530,95 грн (процентна ставка).

Як було вище зазначено, оскільки в підписаній заяві № б/н від 30.11.2011 сторони не обумовили істотні умови договору щодо відсотків, пені, комісій та ін., додаткових договорів сторонами не укладалось, а тому вимоги банку про стягнення пені та штрафу не підлягають задоволенню.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів про те, які саме умови договору були узгоджені сторонами не є підтвердженням наявності заборгованості за процентами, неустойкою та штрафами у розмірі, визначеному позивачем. Окрім того, розрахунок заборгованості, поданий позивачем, не оформлений належним чином, оскільки в ньому не зазначено прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України №55 від 17 квітня 2003 року (в редакції на час складення такого розрахунку).

Як вбачається з виписки з карткового рахунку відповідача за період з 13.05.2016 (момент утворення заборгованості) та до 11.03.2020 борг відповідача в загальному розмірі складає 135 424, 65 грн, з них 73 949, 10 грн відсотки та інші платежі, при цьому відповідач сплатив на користь банку за вказаний період грошові кошти в сумі 48 388, 8 грн.

Оскільки підписана відповідачем заява не містить основних умов договору, зокрема відсоткової ставки за договором, умов щодо сплати страхового платежу «страхування кредитного ліміту», комісії за обслуговування (членський внесок), пені, штрафів, що, однак, нараховувалось банком відповідно до виписки з карткового рахунку, вказані суми не підлягають врахуванню при обрахунку заборгованості відповідача.

Отже, заборгованість відповідача складає: 135 424, 65 грн (загальна заборгованість) - 73 949, 10 грн (відсотки, пеня, плата за страхування кредитного ліміту, комісія за обслуговування тощо) = 61 475,55 грн. При цьому, апеляційний суд зауважує, що відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти за договором в сумі 48 388,8 грн. Тобто, залишок заборгованості відповідача складає 13 086,75 грн.

Щодо нарахованих відсотків. Апеляційний суд вважає необхідним зауважити, що незважаючи на ставку 3,5 % відповідно до розрахунку заборгованості та виписки з карткового рахунку нарахування та стягнення відсотків за договором № б/н від 30.11.2011 відбувалося в різних сумах. Наприклад,

01.12.2018 на суму заборгованості 31 149,67 грн було нараховано відсотків в розмірі 1110,54 грн,

01.01.2019 на суму заборгованості 31 692,20 було нараховано відсотків в розмірі 1163,62 грн,

01.02.2019 на суму заборгованості 33 930 грн було нараховано відсотків в розмірі 2391,16 грн,

01.03.2019 на суму заборгованості 36 051,44 грн було нараховано відсотків в розмірі 1 149,19 грн.

Отже, 01.02.2019 з незрозумілих причин відсотки були нараховані в подвійному розмірі (3,5 % від суми 33 930 грн складає 1187,55 грн), що, відповідно, вплинуло на розмір заборгованості відповідача.

З 01.11.2019 банк нараховував боржнику додаткову відсоткову ставку на прострочений кредит в розмірі 84 % річних.

Окрім цього, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до довідки про встановлення кредитного ліміту 13.05.2019 кредитний ліміт був зменшений до 00,00 грн. Разом з тим, протягом часу з 13.05.2019 та до 11.03.2020 з картки продовжували відраховуватись регулярні платежі, наприклад, в сумі 954,99 грн, внаслідок чого фактично відбулося збільшення заборгованості, що в подальшому вплинуло на нарахування відсотків. Існування вказаних обставин позивач не обґрунтував ані в позові, ані в апеляційній скарзі.

Отже, оскільки наведений розмір заборгованості позивачем в його розрахунку не відповідає дійсності, а іншого розрахунку заборгованості апелянт-позивач до апеляційного суду не надав, апеляційний суд, враховуючи доводи апеляційної скарги, звертає увагу на таке.

Як було вище зазначено, умовами укладеного 30.11.2011 договору не передбачені розмір, порядок та інші умови сплати відсотків за договором. Отже, нарахування відсотків на суму заборгованості має здійснюватись в порядку ст. 625 ЦК України. Разом з тим, суд першої інстанції не врахував вказаних обставин в процесі розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Станом на 11.03.2020 відповідно до виписки з карткового рахунку утворилась заборгованість відповідача за договором від 30.11.2011 в сумі 13 086,75 грн. Отже, станом на момент звернення до суду з відповідним позовом 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України на суму заборгованості складає 48,27 грн. Зважаючи на встановлені обставини справи, апеляційний суд враховує доводи апелянта, скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення по суті заявлених позовних вимог.

При цьому, оскільки відомості щодо виконання відповідачем грошового зобов`язання відсутні, апеляційний суд роз`яснює позивачу право на звернення до суду з позовом про стягнення відсотків в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України за наступний період.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилався на практику Верховного Суду в справі № 375/250/18 та зазначав, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови в стягненні заборгованості за відсотками відповідно до ст. 625 ЦК України, пені та штрафів, а тому не підлягає перегляду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Відхиляючи вказані доводи апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В процесі перевірки доводів апеляційної скарги, обрахунку відсотків, які підлягають стягненню, апеляційним судом було встановлено, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права. З врахуванням наведеного, на підставі ч. 4 ст. 367 та п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦКП України, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог. При цьому, апеляційний суд зауважує, що в постанові КЦС ВС від 23.12.2018 в справі № 375/250/18, на яку посилався апелянт, аналіз ч. 4 ст. 367 ЦПК України не проводився, з огляду на що висновки в зазначеній постанові не підлягають врахуванню в цій справі.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції було змінено, апеляційний суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в пропорційному співвідношенні до задоволених позовних вимог, а саме за звернення до суду з позовною заявою в сумі 286,6 грн, за звернення до суду з апеляційною скаргою в сумі 432,9 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 липня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовом позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», місцезнаходження за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, , заборгованість за кредитним договором № б/н від 30 листопада 2011 року, яка складає заборгованість за тілом кредиту на суму 13 086,75 грн (тринадцять тисяч вісімдесят шість гривень сімдесят п`ять копійок) та 3% річних в сумі 48,27 грн (сорок вісім гривень двадцять сім копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», місцезнаходження за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, судовий збір за подання позовної заяви в сумі 288,6 грн та за подання апеляційної скарги в сумі 432,9 грн.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

22.11.2021 року м. Одеса