ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м. Херсон

єдиний унікальний номер справи: 664/2644/21

номер провадження: 22-ц/819/2060/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Базіль Л.В.

суддів: Бездрабко В.О.

Приходько Л.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу адвоката Петрової Олени Олександрівни, яка діє від імені ОСОБА_1 на ухвалу Цюрупинського районного суду Херсонської області від 24 вересня 2021 року, постановлену у складі судді Савчака С.П. в цивільній справі №664/2644/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», третя особа: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

03 вересня 2021 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку звернулася до Цюрупинського районного суду Херсонської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», третя особа: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що виконавчий напис, вчинений 03.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. за реєстровим №7717 про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінфорс» 27531, 89 грн. не підлягає виконанню, оскільки на думку позивачки, суми, зазначені у виконавчому написі не можуть вважатися безспірними.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 з посиланням на ч.12 ст.28 ЦПК України щодо визначення підсудності цієї справи Цюрупинському районному суду Херсонської області просила суд визнати виконавчий напис, вчинений 03.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. за реєстровим №7717 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 24 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 передано за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва.

Не погодившись з такою ухвалою суду, адвокат Петрова О.О., яка діє від імені ОСОБА_1 подала на неї апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить скасувати ухвалу суду, повернути цивільну справу до Цюрупинського районного суду Херсонської області для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачкою при поданні до районного суду позову дотримано вимоги щодо підсудності позовної заяви, з огляду на положення ч.12 ст. 28 ЦПК України, оскільки стягнення за виконавчим написом нотаріуса здійснюється з її пенсії, як доказ того долучила до апеляційної скарги постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. від 20.08.2020року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі №263/14171/19.

ТОВ «Фінфорс» своїм процесуальним правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.

За положеннями ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до приписів ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції, право оскарження якої регламентовано п.9 ч.2 ст. 353 ЦПК України, відтак у відповідності до приписів ч.2 ст. 369 ЦПК України розгляд справи в апеляційному порядку здійснюється без повідомлення (виклику) учасників справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 03 вересня 2021 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку звернулася до Цюрупинського районного суду Херсонської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», третя особа: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. При цьому вказувала, що відповідно до ч.12 ст.28 ЦПК України вказана справа підсудна саме цьому суду.

Ухвалою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 13 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з тих підстав, що заявницею до позову не додано доказів звернення стягнення на заробітну плату за місцем її роботи, яка знаходиться на території Олешківського району Херсонської області, крім того, позивачкою не надано доказів і щодо звернення стягнення на інше рухоме/нерухоме майно, яка знаходиться в межах вищевказаною території. При цьому суд зазначив, що недоліки можуть бути усунені у строк протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

21.09.2021 року на виконання вимог ухвали суду від 13.09.2021 року, адвокат Петрова О.О., від імені ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій навела свої обґрунтування щодо підсудності даної справи цьому суду, оскільки її зареєстрованим місцем проживання є - АДРЕСА_1 , вона є пенсіонеркою, та не має офіційного місця роботи, а тому нею визначена підсудність справи у відповідності до ч.12 ст.28 ЦПК України. В обґрунтування власної позиція щодо дотримання правил підсудності, посилалася на правовий висновок, викладений у Постанові Верховного суду від 29 жовтня 2020 року у справі №263/14171/19.

Ухвалою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 24 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 передано за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва.

Постановляючи ухвалу про передачу справи за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів того, що приватним виконавцем здійснюється стягнення на заробітну плату, пенсію або інше рухоме/нерухоме майно за місцем проживання заявниці на території Олешківського району Херсонської області, тобто в межах територіальної юрисдикції Цюрупинського районного суду Херсонської області.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції, апеляційний суд не погоджується з наступних підстав.

Як вбачається із змісту позовної заяви, місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано в АДРЕСА_1 (а.с.1)

З долучених адвокатом до апеляційної скарги документів вбачається, що ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 (а.с. 34).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л., в межах виконавчого провадження №62689303 винесено постанову від 20.08.2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої виконавцем звернено стягнення на дохід ОСОБА_1 , який вона отримує від Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (а.с. 35).

За загальним правилом частини 1 статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до частини 12 статті 28 ЦПК України позови до стягувача про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Таким чином, за умови дії правил альтернативної підсудності та відсутності обмежень, встановленими засадами виключної підсудності, законодавець наділяє саме позивача правом (мірою можливої поведінки), вирішувати питання про те, до якого саме конкретного суду, заявник може звернутися до суду з метою захисту власних прав та інтересів.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що суд позбавлений процесуальної можливості вирішувати окреслене питання замість позивача, зокрема шляхом прийняття рішення про передачу справи за підсудністю до іншого суду, за умови відсутності законодавчих обмежень щодо необхідності звернення до суду із дотриманням правил виключної підступності, оскільки у такому разі матиме місце порушення права позивача на звернення до суду, визначеного ним особисто.

Вказана обставина знайшла своє законодавче закріплення у

ч.16 ст. 28 ЦПК України, відповідно до якої позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Колегія суддів враховує аргументи апелянта щодо доцільності врахування правового висновку, висвітленого у постанові Верховного Суду від 29.10.2020 року у справі №263/14171/19.

Так, у вказаній справі, касаційний суд зазначив, що: «тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України). Верховний Суд виходить з того, що право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві".

Положеннями п.10 глави III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ від 02.04.2012 року №512/5 передбачено, що місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Виходячи зі змісту ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходженням його майна.

Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями.

З наявних у матеріалах справи відомостей слідує, що позивачка

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_1 , законним джерелом її доходу є пенсія, яку заявниця отримує за місцем реєстрації від органів Пенсійного фонду Херсонської області, відтак позовну заяву ОСОБА_1 підставно подала до суду в межах територіальної юрисдикції якого виконується виконавчий напис нотаріуса, тобто за місцем її проживання, що відповідає приписами ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» та ч.12 ст.28 ЦПК України.

Відтак, висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для розгляду вказаної справи саме за загальними правилами підсудності, тобто за місцем знаходження відповідача у справі, якою є юридична особа є такими, що носять помилковий характер, оскільки зроблені судом у порушення норм процесуального права, без врахування фактичних обставин справи, які є суттєвими при вирішенні питання щодо умов прийнятності позовної заяви до провадження.

Суд першої інстанції, здійснивши правильне посилання на положення закону про виконавче провадження, неправильно витлумачив його приписи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про необхідність передачі справи за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва, оскільки ретельно не перевірив доводів позивача щодо місця виконання виконавчого запису нотаріусу, яке обумовлене стягненням грошових коштів із пенсії заявниці, та пов`язане із місцем її реєстрації.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на допущення інших процесуальних помилок у даній справі, які не слугують самостійними (окремими) підставами для скасування судового рішення, однак є суттєвими.

Правові (юридичні) наслідки невиконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, регламентовані ч.3 ст. 185 ЦПК України.

Відтак, прийнявши рішення у формі ухвали від 24.09.2021 року про передачу справи за підсудністю, суд першої інстанції фактично констатував невиконання заявницею вимог ухвали від 13.09.2021 року про залишення позову без руху, а тому з огляду на положення вимог закону, суд мав прийняти рішення про повернення позовної заяви, а не вирішувати питання про передачу справи на розгляд до іншого суду.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України однією із підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відтак, апеляційну скаргу належить задовольнити, а ухвалу Цюрупинського районного суду Херсонської області від 24 вересня 2021 року скасувати, направивши справу до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст.367,374,379 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Петрової Олени Олександрівни, яка діє від імені ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Цюрупинського районного суду Херсонської області від 24 вересня 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.В.Базіль

Судді: В.О.Бездрабко

Л.А.Приходько