ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5083/21 Справа № 201/7005/20 Суддя у 1-й інстанції - Наумова О. С. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державної казначейської служби України про відшкодування з Державного бюджету України збитків, завданих внаслідок незаконних рішень, дій і бездіяльності органів державної влади, а також інфляційних витрат, трьох процентів річних,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Держави Україна в особі Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державної казначейської служби України про відшкодування з Державного бюджету України збитків, завданих внаслідок незаконних рішень, дій і бездіяльності органів державної влади, а також інфляційних витрат, трьох процентів річних (а.с. 1 - 4 т. 1).

Позов мотивовано тим, що у 2002 році ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська здійснена перевірка фінансово-господарської діяльності ТОВ з II «Галілєй», за наслідками якої прийняте податкове повідомлення-рішення № 176/26-2/24607347/2847 від 25 лютого 2002 року про нарахування заборгованості зі сплати податків. За результатами перевірки слідчим СВ податкової міліції ДПА у Дніпропетровській області 05 березня 2002 року порушена кримінальна справа № 99016620 за фактом ухилення від сплати податків за обвинуваченням директора ТОВ з II «Галілєй» ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ,ст. 209, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 358, ст. 366 КК України.

Під час здійснення досудового розслідування поставною слідчого 22 березня 2002 року накладений арешт на майно ОСОБА_1 на підставі статей 125, 126 КПК України 1960 року з метою забезпечення цивільного позову і конфіскації майна.

Листом від 27 березня 2002 року слідчим Кравцем А.В. повідомив начальнику МРЕВ №1 5 УМВС України в Дніпропетровській області про заборону відчуження (перереєстрації) належного ОСОБА_1 автотранспорту.

Кримінальна справа №99016620 була направлена до Ленінського районного суд Дніпропетровська із обвинувальним висновком щодо ОСОБА_1 .

За результатами оскарження ТОВ з II «Галілєй» податкового повідомлення-рішення № 176/26-2/24607347/2847 від 25 лютого 2002 року рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2005 року по справі № 36(А27/95(А25/26)), залишеним без змін ухвалою Дніпровського апеляційного господарського суду від 28 листопада 2005 року, позов ТОВ з II «Галілєй» задоволено частково, визнано недійсним податкове повідомлення-рішення № 176/26-2/24607347/2847 від 25 лютого 2002 року відмовлено у задоволені позовних вимог у частині стягнення 170 000 грн. бюджетної заборгованості.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 січня 2007 року скасоване рішення судів першої і апеляційної інстанції в частині відмови у задоволені позовних про стягнення бюджетної заборгованості, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, решта ухвалених у справі судових рішень залишено змін.

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 24 травня 2007 року по справі № А38/172-07(36(А27/95(А25/26)) стягнуто з державного бюджету на користь ТОВ з II «Галілєй» 170 000 грн. в рахунок бюджетного відшкодування з ПДВ.

Ухвалою Дніпровського апеляційного господарського суду від 23 квітня 2008 року по справі № 22а-176/08 (22а-15 82/07) постанова суду першої інстанції залишена без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 лютого 2009 року рішення першої і апеляційної інстанції залишені без змін.

Таким чином, у 2009 року завершився розгляд адміністративного позову ТОВ з II «Галілей» про визнання недійсними податкового повідомлення-рішення № 176/26-2/24607347/2847 від 25 лютого 2002 року.

Рішення податкового органу і постанова слідчого від 05 березня 2002 року про порушення кримінальної справи №99016620 гуртувались на переконанні податкового органу про ухилення ТОВ з II «Галілей» від сплати податків. Однак рішеннями судів по справі № А38/172-07(36(А27/95(А25/26)) таку позицію спростовано.

У зв`язку із цим, під час розгляду у Ленінському районному суді м. Дніпропетровська кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_1 прокурором 10 грудня 2010 року прийнято постанову про зміну обвинувачення, якою прокурор відмовився від обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 3 ст. 212 КК України.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2010 року кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_1 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України закрита у зв`язку зі спливом строку притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності.

Позивач стверджував у позові, що зазначення судом у постанові того, що ОСОБА_1 заявив клопотання про припинення кримінальної справи у зв`язку зі спливом строків давності не відповідає дійсності, оскільки він такого клопотання не заявляв, оскільки це є нелогічним, адже прокурор у постанові про зміну обвинувачення від 10 грудня 2010 року вказав про невизнання вини підсудним. Ініціатива припинення кримінальної справи була від суду. Постанова суду не містить посилання на підставу закриття кримінальної справи, передбачену КПК України 1960 року

Вказаною постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2010 року по справі № 1-23/10 скасовано постанову старшого слідчого по ОВС СВ ПМ ДПА в Дніпропетровській області від 22 березня 2002 року про накладення арешту на автотранспортний засіб «Опель Вектра», 1996 року випуску, д/н НОМЕР_1 .

Проте за підставі постанови слідчого від 22 березня 2002 року залишилося арештованим інше майно ОСОБА_1 .

Крім того, Ленінським районним судом м. Дніпропетровська розглядалася справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2016 року у справі № 205/4291/16-п визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 139 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. на користь держави.

02 жовтня 2017 року на виконання даної постанови суду державним виконавцем Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження №53776447 щодо стягнення штрафу в сумі 340 грн., а також виконавче провадження №54811332 щодо стягнення судового збору в сумі 275,60 грн.

У цих двох виконавчих провадженнях державним виконавцем Новокодацького ВДВС м. Дніпра накладено арешт на майно ОСОБА_1 у зв`язку із невиконанням постанови суду.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2017 року скасовано постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2016 року по справі № 205/4291/16-п, визнано невинуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 139 КУпАП та на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 139 КупАП.

21 грудня 2017 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська надіслана копія постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2017 року до Новокодацького ВДВС м. Дніпра для виконання.

Але ці документи проігноровані, державним виконавцем не закриті виконавчі провадження №53776447 і №54811332, не скасований арешт, накладений на майно ОСОБА_1 , не виключені відомості про нього як боржника з Єдиного реєстру боржників.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відшкодування збитків, позивач зазначив, що 20 січня 2019 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу «Opel Movano», 2011 року випуску, білого кольору, д.з. НОМЕР_2 , № шасі VIN- НОМЕР_3 за обумовлену ціну у 486 180 грн., що еквівалентно 18 000 доларів США.

У п. 1 договору сторони домовились, що зобов`язуються у майбутньому до 20 квітня 2019 року укласти і належним чином оформити основний договір купівлі-продажу транспортного засобу на умовах і в порядку визначених цим договором.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що якщо строк, обумовлений у п. 1 даного договору буде продовжено на підставі п. 4, то продавець зобов`язується передати майно у власність покупця за 116 000 грн.

До 20 квітня 2019 року не вдалося укласти основний договір купівлі-продажу транспортного засобу через наявність арешту майна ОСОБА_1 , накладеного старшим слідчим по OBС СВ ПМ ДПА у Дніпропетровській області Кравцем А.В. 22 березня 2002 року під час розслідування кримінальної справи №99016620 і державним виконавцем Новокодацького ВДВС у виконавчих провадженнях №53776447 і №54811332.

Держава у особі слідчого і прокурора не змогла довести вину ОСОБА_1 як керівника ТОВ з II «Галілей» у скоєнні злочинів.

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська при закритті кримінальної справи № 1-23/10 у відповідності до вимог ч. 1 ст. 248 КПК України 1960 року повинен був скасувати всі встановленні під час досудового розслідування кримінальної справи № 99016620 обмеження прав ОСОБА_1 , встановлені слідчим, але суд не скасував арешт на вклади, цінності, будь-яке рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 .

За заявою ОСОБА_1 ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2019 року по справі № 1-23/10 скасовано постанову старшого слідчого по ОВС СВ ПМ ДПА в Дніпропетровській області Кравця А.В. від 22 березня 2002 року про накладення арешту на вклади, цінності, будь-яке рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 .

На думку позивача, вказана ухвала не мотивована належним чином, не містить посиланням на статті КПК України, на підставі яких скасовано арешт, що вказує на те, що суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Калініченко Г.П. не виконав вимоги ч. 1 ст. 248 КПК України 1960 року при ухваленні постанови 10 грудня 2010 року про закриття справи і лише при постановленні ухвали від 08 квітня 2019 року усунув допущені ним 10 грудня 2010 року недоліки.

Тому, на думку позивача, наявність не скасованого суддею у 2010 році арешту при закритті справи, а також наявність арешту, накладеного державним виконавцем у виконавчому провалені і не знятого своєчасно після закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, призвело до заподіяння позивачеві збитків тим, що він не зміг продати автомобіль у 2019 році за бажану ціну у 486 180,00 грн. Лише після звернення ОСОБА_1 державним виконавцем Новокодацького ВДВС 18 червня 2019 року винесена постанова про закінчення виконавчих проваджень № 53776447 і №54811332, припинення чинності арешту майна боржника і скасування інших заходів примусового виконання рішення. Тільки після цього стало можливим укладення основного договору купівлі-продажу транспорту.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 370,18 грн. завданих збитків, 7 810,80 грн. інфляційних збитків, 11 394,20 грн. 3% річних, компенсувати судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов висновку, про відсутність неправомірних дії з боку відповідачів - Держави Україна в особі Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, Новокадацького ВДВС та Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), шкоди і причинного зв`язок між такими діями і заподіяною шкодою, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що за результатами перевірки ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська фінансово-господарської діяльності ТОВ з II «Галілєй» прийняте податкове повідомлення-рішення № 176/26-2/24607347/2847 від 25 лютого 2002 року про нарахування заборгованості зі ПДВ.

За результатами перевірки порушена кримінальна справа № 99016620 за обвинуваченням директора ТОВ з II «Галілєй» ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ст. 366 КК України.

Як видно зі листів слідчого по ОВС ПМ ДПА у Дніпропетровської області від 27 березня 2002 року, скерованих до МРЕВ №1 5 УМВС України в Дніпропетровській області, під час досудового розслідування поставною слідчого від 22 березня 2002 року накладений арешт на майно ОСОБА_1 , у зв`язку із чим слідчим повідомлено МРЕВ про заборону відчуження (перереєстрації) належного ОСОБА_1 автотранспорту.

За результатами оскарження ТОВ з II «Галілєй» податкового повідомлення-рішення № 176/26-2/24607347/2847 від 25 лютого 2002 року рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2005 року по справі № 36(А27/95(А25/26)), залишеним без змін ухвалою Дніпровського апеляційного господарського суду від 28 листопада 2005 року, позов ТОВ з II «Галілєй» задоволено частково, визнано недійсним податкове повідомлення-рішення № 176/26-2/24607347/2847 від 25 лютого 2002 року відмовлено у задоволені позовних вимог у частині стягнення 170 000 грн. бюджетної заборгованості (а.с. 7-11, 38-42 т. 1).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 січня 2007 року скасоване рішення судів першої і апеляційної інстанції в частині відмови у задоволені позовних про стягнення бюджетної заборгованості, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, решта ухвалених у справі судових рішень залишено змін (а.с. 33 - 37 т. 1).

У провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебувала кримінальна справа № 99016620 за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України.

Під час розгляду справи постановою прокурора 10 грудня 2010 року змінено обвинувачення, а саме, виключено з обвинувачення ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 209 КК України, викладене обвинувачення за ч. 1 ст. 358 , ч. 2 ст. 366 КК України (а.с. 12 - 16 т. 1).

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2010 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.358, ч.2 ст. 366 КК України - припинено у зв`язку із закінченням терміну давності притягнення до кримінальної відповідальності (а.с. 112 - 114 т. 2).

Обраний раніше запобіжний захід підписка про невиїзд - скасований.

Як видно із постанови, в судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 заявив клопотання про припинення стосовно нього кримінальної справи, в зв`язку із закінченням строків давності.

Тому, суд, з урахуванням думки прокурора, що не заперечує проти задоволення заявленого клопотання та звільнення підсудного ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, дійшов висновку про задоволення клопотання, оскільки підсудний ОСОБА_1 скоїв злочини, пов`язані невеликої та середньої тяжкості і з дня їх скоєння пройшло більше п`яти років, в зв`язку з чим, кримінальну справу стосовно ОСОБА_1 було припинено по закінченню строків давності.

Постанову старшого слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА в Дніпропетровській області від 22 березня 2002 року про накладення арешту на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а також на автотранспортний засіб: «Опель Вектра» 1996 року випуску, д / н НОМЕР_1 - скасовано (а.с. 113-114 т. 2).

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2010 року внесені зміни до постанови від 10 грудня 2010 року, а саме: обраний раніше відносно ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді застави - скасовано; грошові кошти в сумі 20 000 грн., внесені в якості застави на рахунок ДПА в Дніпропетровській області - повернуто заставодавцям - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 115 - 117 т. 2).

Відтак, судом установлено, що кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 припинено у зв`язку із закінченням терміну давності притягнення до кримінальної відповідальності у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України.

Що стосується ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 209 КК України, то в цій частині суд не розглядав питання про закриття провадження, оскільки прокурором змінено обвинувачення через наявність ухвали Вищого адміністративного суду України від 24 січня 2007 року, якою визнаний неправомірним акт податкової інспекції за період з 01 липня 200 року по 01 жовтня 2021 року, який був покладений в основу обвинувачення за ч. 3 ст. 212 КК України. Частина 1 ст. 209 КК України (де предметом злочину є грошові кошти та інше майно) також була виключена з обвинувачення, у заявку із виключенням ч. 3 ст. 212 КК України. Отже, означенні статті були виключені з обвинувачення у зв`язку із відсутністю безспірних і достовірних доказів, що підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні цих злочинів.

Позивач стверджував у позові, що не відповідає дійсності те, що в постанові суду вказано, що ОСОБА_1 заявив клопотання про припинення кримінальної справи у зв`язку зі спливом строків давності, оскільки він такого клопотання не заявляв, адже це є нелогічно, коли прокурор змінив обвинувачення і вказав про невизнання вини підсудним, а кримінальна справа припинена саме за ініціативою суду.

Разом із тим, у судовому засідання під час розгляду даної справи ОСОБА_1 пояснив суду, що постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2010 року по справі № 1-23/10 про закриття провадження він не оскаржував в апеляційному порядку, оскільки на той час вважав це недоцільним.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції вважає, що ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів того, що під час розгляду кримінальної справи Ленінським районним судом м. Дніпропетровська при винесенні постанови 10 грудня 2010 року, допущене порушення норм матеріального або процесуального права, оскільки указана постанова не переглядалася апеляційними судом.

Як установлено, постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2010 року по справі № 1-23/10 скасовано постанову старшого слідчого по ОВС СВ ПМ ДПА в Дніпропетровській області від 22 березня 2002 року про накладення арешту на автотранспортний засіб «Опель Вектра», 1996 року випуску, д/н НОМЕР_1 .

Однак позивач вважає, що арешт його іншого майна, у т.ч. автотранспорту, накладений постановою слідчого від 22 березня 2002 року, залишився в силі, не був скасований.

Як вбачається із ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2019 року по справі № 1-23/10 (а.с. 18 т. 1) (повний текст наявний у Єдиному державному реєстрі судових рішень) ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування арешту належного йому майна та встановлення порядку і способу виконання постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2010 року

В якості обґрунтування заявник посилався на те, що у 2010-му році Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було закрито кримінальне провадження відносно нього і його було звільнено від кримінальної відповідальності.

Суд також вирішив питання про речові докази, а саме - повернув йому за належністю майно ТОВ з ІІ «Галілей», що знаходилося на складі ППКФ «Альянс Холдинг» в с. Лобойківка Дніпропетровської області, а також скасував арешт його будинку та автомобіля марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який було накладено органами податкової міліції в ході досудового слідства. Проте в подальшому після придбання інших транспортних засобів йому стало відомо, що арешт, накладений слідчим на досудовому слідстві, продовжує діяти, так як його не було скасовано рішенням суду. Крім того, заявник просив суд встановити порядок виконання постанови суду в частині повернення йому майна ТОВ з ІІ «Галілей».

Судом у цій справі установлено, що в ході досудового слідства у вказаній справі постановою старшого слідчого по ОВС СВ ПМ ДПА в Дніпропетровській області капітана податкової міліції Кравця А.В. від 22 березня 2002 року було накладено арешт на вклади, цінності, будь-яке рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 .

Крім того, у справі в якості речових доказів було визнано ряд документів (накладні, податкові декларації, векселі тощо) та майна ТОВ з ІІ «Галілей», серед якого 1). кран козловий ГП-45; 2). Двигуни А-4 500 кВ., в кількості 2 штуки; 3). двигун ДАЗО - 1250 кВ; 4). холодильну установку МКТ; 5). Редуктор Р100000/1,5; 6). насоси НКУ 630/80, в кількості 2 штуки; 7). Насоси АВЗ-63-125Д, в кількості 39 штук.

Вказане майно, у відповідності до постанови старшого слідчого по ОВС СВ ПМ ДПА в Дніпропетровській області капітана податкової міліції Кравця А.В. від 20 травня 2002 року, було залишено на відповідальне зберігання на складі ППКФ «Альянс Холдинг» в с. Лобойківка Дніпропетровської області.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2010 року кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_1 у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.358, ч.2 ст.366 КК України була закрита у зв`язку зі спливом строку притягнення останнього до кримінальної відповідальності.

При цьому судом було скасовано постанову старшого слідчого по ОВС СВ ПМ ДПА в Дніпропетровській області капітана податкової міліції Кравця А.В. від 22 березня 2002 року в частині накладення арешту на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та автомобіль марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В подальшому, а саме 29 грудня 2010 року суддею Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ухвалено додаткову постанову, якою у постанову від 10 грудня 2010 року у вказаній справі було внесено виправлення і доповнення, зокрема, вирішено долю речових доказів, в тому числі, майна ТОВ з ІІ «Галілей», яке було залишено на відповідальне зберігання на складі ППКФ «Альянс Холдинг» в с. Лобойківка Дніпропетровської області. Вказане майно, відповідно до зазначеної постанови, було повернуто за належністю ОСОБА_1 .

На теперішній час ОСОБА_1 ставить перед судом питання про необхідність фактичного повернення зазначеного майна, оскільки після його звернення до органів податкової йому стало відомо, що вказане майно було реалізовано, і на складі ППКФ «Альянс Холдинг» вже не знаходиться.

Судом було встановлено, що приналежність вказаного майна ТОВ з ІІ «Галілей» в ході досудового слідства не була встановлена, оскільки ОСОБА_1 , як директор вказаного товариства, обвинувачувався у фіктивному придбанні зазначеного майна у ПП «Бриз».

В зв`язку з вказаними обставинами суд дійшов висновку про можливість його повернення ОСОБА_1 як директорові ТОВ з ІІ «Галілей», однак за умови надання ним відповідних правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на вказане майно.

Що ж стосується накладеного арешту на вклади, цінності, будь-яке рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , то він підлягає скасуванню в повному обсязі.

З урахуванням викладеного, заяву ОСОБА_1 про скасування арешту належного йому майна та встановлення порядку і способу виконання постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2010 року - задоволено частково.

Постанову старшого слідчого по ОВС СВ ПМ ДПА в Дніпропетровській області капітана податкової міліції Кравця А.В. від 22 березня 2002 року про накладення арешту на вклади, цінності, будь-яке рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 - скасовано.

Майно, яке було визнано речовими доказами по кримінальній справі №99016620, згідно постанови старшого слідчого по ОВС СВ ПМ ДПА в Дніпропетровській області капітана податкової міліції Кравця А.В. від 20 травня 2002 року про долучення до справи речових доказів, а саме: 1). кран козловий ГП-45; 2). Двигуни А-4 500 кВ., в кількості 2 штуки; 3). двигун ДАЗО - 1250 кВ; 4). холодильну установку МКТ; 5). Редуктор Р100000/1,5; 6). насоси НКУ 630/80, в кількості 2 штуки; 7). Насоси АВЗ-63-125Д, в кількості 39 штук, яке було залишено на відповідальне зберігання на складі ППКФ «Альянс Холдинг» в с. Лобойківка Дніпропетровської області - повернуто за належністю директору ТОВ з ІІ «Галілей» Головку Володимиру Володимировичу, в разі надання ним відповідних правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на вказане майно.

В задоволенні іншої частини заяви - відмовлено.

Суд звертає увагу позивача на те, що указаною ухвалою від 08 квітня 2019 року йому відмовлено в частині задоволення заяви про скасування арешту, накладеного на автомобіль «Opel Vectra», оскільки вже скасовано було поставною суду від 10 грудня 2010 року постанову слідчого Кравця А.В. від 22 березня 2002 року в частині накладення арешту на автомобіль марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , і лише вирішено питання про порядок і спосіб виконання постанови суду від 29 грудня 2010 року, а саме, повернуте майно директору ТОВ з ІІ «Галілей» ОСОБА_1 .

Тому неспроможними і такими, що не гуртуються на дійсних обставинах справи доводи позивача про те, що суд не вирішив під час закриття провадження питання про скасування арешту, і це було зроблене лише за його заявою.

Також судом установлено, що постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2016 року у справі № 205/4291/16-п визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 139 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. на користь держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 275,60 грн. в дохід держави.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2017 року постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2016 року скасовано, визнано невинуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 139 КУпАП та на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 139 КУпАП (а.с. 53 - 55 т. 2).

Як видно із витребуваних від Новокадацького ВДВС доказів (а.с. 14 - 92 т. 2) і як пояснив представник відповідача, відповідно до даних АСВП на виконанні у ВДВС у період з 14 квітня 2017 року по 07 червня 2017 року перебувало виконавче провадження № 53776447 з примусового виконання вказаної постанови.

Державним виконавцем 07 червня 2017 року винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, а в подальшому виконавче провадження № 53776447 з примусового виконання постанови №3/205/989/16 знищене.

На підтвердження чого представником ВДВС наданий витяг з Акта вилучення виконавчих проваджень для знищення від 02 січня 2019 року (а.с. 71 - 74 т. 2).

Відповідно до абз. 2 п. 15 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 зі змінами, у разі якщо завершене виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження.

Державним виконавцем, на виконання постанови про проведення перевірки законності виконавчого провадження № 53776447 від 18 червня 2019 року на підставі абз. 4 ч. З ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» 08 червня 2019 року винесена постанова про скасування процесуального документу ВП №53776447, а саме, постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 07 червня 2017 року, копія якої направлена сторонам виконавчого провадження (а.с. 26 - 29 т. 2).

На підставі наданих боржником ОСОБА_1 матеріалів та вимог п. 5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», 18 червня 2019 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №53776447, якою установлено, що сума боргу за виконавчим документом сплачена, сума виконавчого збору та витрат виконавчого провадження сплачені, існують підстави для виключення боржника з Єдиного реєстру боржників.

Також, відповідно до даних АСВП на виконанні у відділі у період з 02 жовтня 2017 року по 11 грудня 2017 року перебувало виконавче провадження № 54811332 з примусового виконання постанови суду по справі №3/205/989/16 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави боргу в розмірі 275,60 грн.

Поставною державного виконавця від 11 грудня 2017 року виконавчий документ повернутий стягувачу (а.с. 45 т. 2).

Виконавче провадження № 54811332 передано для подальшого зберігання до архіву.

Державним виконавцем, на виконання постанови про проведення перевірки законності виконавчого провадження № червня 2019 року винесена постанова про скасування процесуального документу ВП №54811332, а саме постанови про повернення виконавчого документу стягувану від 11 грудня 2017 року, копія якої направлена сторонам виконавчого провадження (а.с 56 - 59 т. 2).

На підставі наданих боржником ОСОБА_1 матеріалів 18 червня 2019 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 54811332 (а.с. 61 т. 2).

Як вказав представник ВДВС, копія матеріалів знищеного виконавчого провадження № 53776447 відновлене за допомогою АСВП, копія матеріалів обох виконавчих проваджень вже надані суду разом з відзивом на позов. Також представник ВДВС пояснив, що з урахуванням вимог ст.ст. 9, 37, 38 Закону України «Про виконавче провадження» відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників вносяться із винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження і виключаються з реєстру одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувану на підставі пунктів 1,3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Під час винесення державним виконавцем 14 квітня 2017 року та 02 жовтня 2017 року постанов про відкриття виконавчого провадження, відомості про боржника ОСОБА_1 були автоматично внесені до Єдиного реєстру боржників.

В рамках виконавчих проваджень №53776447, №54811332 постанови про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 не виносились.

Після надходження від ОСОБА_1 заяви від 18 червня 2019 року разом з копією постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2017 року по справі №205/4291/16, на виконання постанови про проведення перевірки законності виконавчих проваджень №53776447 і №54811332 від 18 червня 2019 року, державним виконавцем на підставі абз. 4 ч. З ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» 18 червня 2019 року винесені постанови про скасування процесуальних документів - постанов про повернення виконавчого документу стягувачу від 07 червня 2017 року в обох виконавчих провадженнях.

На підставі наданих боржником ОСОБА_1 матеріалів з урахуванням вимог п. 5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», 18 червня 2019 року винесені постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №53776447 та постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №54811332. А відповідно до ч. 7 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» відомості про боржника ОСОБА_1 18 червня 2019 року виключені з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанов про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до даних АСВП державним виконавцем по виконавчому провадженню № жовтня 2017 року винесене повідомлення про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання. Будь-яких інших документів, постанов в рамках виконавчого провадження №54891769 не виносилось, жодні заходи примусового виконання державним виконавцем не вживались.

Проведеною у відділі перевіркою встановлено, що за період з 2017 по 2020 роки будь-які грошові кошти від ОСОБА_1 , в тому числі з призначенням платежу штраф, судовий збір, виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, на депозитний рахунок відділу не надходили.

На підтвердження указаних пояснень відповідачем представлено суду копії матеріалів виконавчих проваджень: повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 12 жовтня 2017 року по виконавчому провадженню №54891769, Витягу з Акту вилучення виконавчих проваджень для знищення від 02 січня 2019 року (щодо виконавчого провадження №53776447 та виконавчого провадження №54891769), Витягу Здавального опису (завершених виконавчих проваджень) Новокодацького ВДВС за 2017 рік (за період з 01 липня 2017 року по 31 липня 2017 року (щодо виконавчого провадження № 53776447), Витягу Здавального опису (завершених виконавчих проваджень) Новокодацького ВДВС за 2017 рік (за період з 02 січня 2018 року по 31 січня 2018 року) щодо виконавчого провадження №54811332 та виконавчого провадження №54891769, Витягу з Реєстру завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання до архіву Новокодацького ВДВС за 2017 рік (за період з 01 липня 2017 року по 31 липня 2017 року) щодо виконавчого провадження №53776447, Витягу з Реєстру завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання до архіву Новокодацького ВДВС за 2017 рік (за період з 01 лютого 2018 року по 01 лютого 2018 року) щодо виконавчого провадження № 54811332 та виконавчого провадження № 54891769.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд обґрунтовано виходив з того, що не встановлено і не підтверджено жодними іншими доказами доводи позивача про те, що у двох виконавчих провадженнях № 54811332 та № 54891769 державним виконавцем Новокодацького ВДВС на майно Головка В.В. у зв`язку із невиконанням постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2016 року у справі № 205/4291/16-п - був накладений арешт. Жодних відомостей про наявність обтяжень, арештів Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, реєстр прав власності на нерухоме майно, державний реєстр іпотек, єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 26.08.2020 року (а.с. 143 - 1146 т. 1), і державний реєстр обтяжень рухомого майна станом на 26.08.2020 року (а.с. 148 т. 1) не містять. А тому суд першої інстанції дійшов висновку, про відсутність неправомірних дії з боку відповідачів - Держави Україна в особі Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, Новокадацького ВДВС та Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), шкоди і причинного зв`язок між такими діями і заподіяною шкодою, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою виконавчі провадження № 54811332 та № 54891769, а лише зроблено висновок про те, що за цими виконавчими провадження не виносилися постанови про арешт, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки відповідно до документів, які наявні в матеріалах справи, постанови про арешт у вищезазначених виконавчих провадженнях відсутні.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції був упереджений до його аргументів і не хотів розглядати їх, колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої інстанції досліджені всі докази, які є в матеріалах справи, та з врахуванням вимог закону винесено обґрунтоване рішення суду.

Так, звертаючись до суду із позовом, позивач обґрунтовував свої вимоги про відшкодування матеріальної шкоди ст.ст. 22, 116 та ст. 1174 ЦК України, а саме тим, що наявність арешту стало перешкодою для реалізації транспортного засобу за ціною, попередньо обумовленою у договорі, проте доказів діючих арештів ані суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції надано не було.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (ст. 1). А також право на право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто права позивача можуть бути захищені, саме на підставі вказаного Закону, оскільки внаслідок вказаних дій посадових осіб державних органів права позивача можливо були порушені, проте з такими вимогами позивач до суду не звертався.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону, а тому апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко