ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/439/21 Номер провадження 22-ц/814/2162/21Головуючий у 1-й інстанції Павлійчук А. В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Кузнєцової О. Ю., Прядкіної О. В.,

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 12 липня 2021 року у складі судді Павлійчук А. В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису таким, який не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 662 від 25.02.2015, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М., про примусове стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 109 305,06 грн.

Позов мотивовано тим, що під час розмитнення автомобіля йому стало відомо про те, що він внесений до державного реєстру боржників та не знятий до цього часу, у зв`язку з тим, що нібито має заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк».

Зазначав, що він брав кредит у АТ КБ «ПриватБанк», але після продажу належної йому квартири вважав борг за кредитним договором повністю погашеним ще у 2009 році, у зв`язку з чим виконавчі провадження відносно нього були закінчені, проте банк продовжив незаконно нараховувати заборгованість.

Виконавчий напис № 662 від 25.02.2015 він не отримував, про його існування не знав. Вважає, що даний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства та є таким, що не підлягає виконанню, оскільки сума боргу у розмірі 109305,06 грн є необґрунтованою та нічим не підтвердженою.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 12 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за недоведеністю.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно частини першої статті 376 ЦПК України є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що 20 квітня 2016 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 662 від 25 лютого 2015 року приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 109 305,06 грн.

Постановою державного виконавця Крюківського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Кіяшкіної О. О. від 22 квітня 2016 року за вказаним виконавчим написом нотаріуса відкрито виконавче провадження ВП № 50925319, а постановою від 11 травня 2016 року накладено арешт на рухоме і нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та накладено заборону на відчуження будь-якого майна належного боржникові.

20 лютого 2018 року старшим державним виконавцем Крюківського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Захаренко Н. І. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутня копія нотаріальної справи про вчинення приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. виконавчого напису № 662 від 25 лютого 2015 року, а тому встановити і перевірити дотримання приватним нотаріусом при вчиненні спірного виконавчого напису вимог Закону України «Про нотаріат» в частині стягнення заборгованості у безспірному порядку, зокрема, чи було подано стягувачем документи, які підтверджують безспірність вимог та чи відносяться надані нотаріусу стягувачем документи до переліку, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, суд об`єктивно позбавлений можливості. При розгляді справи позивач не довів належними і допустимими доказами відсутність у АТ КБ «ПриватБанк» права на стягнення заборгованості за кредитним договором у безспірному порядку.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, виходячи з наступного.

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Статтею 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок), постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї норми Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з підпунктами 3.1., 3.2. пункту 3 глави 16 розділу II Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Статтею 50 Закону України «По нотаріат» встановлено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

В силу приписів статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції формально поставився до вирішення справи, не перевірив доводів позивача, що на час вчинення виконавчого напису нотаріуса він не мав безспірної заборгованості перед АТ «КБ «ПриватБанк», а заявлені банком вимоги на суму 109 305,06 грн є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи, судовим наказом від 03 березня 2009 року у справі № 2н-49/09 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 30 364,96 грн, а саме: заборгованість за кредитом в сумі 6 980,58 грн, заборгованість за процентами в розмірі 12 117,12 грн, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань в сумі 9 345,12 грн, судовий штраф (фіксована сума) в розмірі 500 грн та судовий штраф (процент) в розмірі 1 4 22,14 грн, а також понесені стягувачем судові витрати по справі у розмірі 151,82 грн судового збору та 15 грн витрат на оплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ.

Доказів наявності іншої кредитної заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» по справі не надано і суду таких обставин не доведено.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін (строк), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правовими наслідками порушення зобов`язання згідно статті 611 ЦК України є зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 викладено правові висновки про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Оскільки строк виконання боржником ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором, укладеним із АТ КБ «ПриватБанк», настав у 2009 році, про що заявлено стягувачем у вимозі про видачу судового наказу, подальше нарахування заборгованості за кредитним договором є безпідставним.

При цьому, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. видала виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 109 305,06 грн, яка виникла станом на 25.02.2015, тобто за межами строку кредитування та після спливу більше трьох років з дня виникнення права вимоги, що спростовує факт безспірності вимог стягувача та є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, не надав належної оцінки доводам позивача, внаслідок чого дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому таке рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви позивачем сплачено судових збір у сумі 908 грн, за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції - 1 352 грн, а всього 2260 грн, які покладаються апеляційним судом на відповідачів у дольовому порядку.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 12 липня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису таким, який не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 25 лютого 2015 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни за № 662, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 109 305, 06 грн.

Стягнути з приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі по 753,33 грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. Ю. Кузнєцова

О. В. Прядкіна