Рішення

Іменем України

25 травня 2021 року місто Чернігів

Справа №751/1056/21

Провадження №2/751/688/21

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н. В.

секретаря судового засідання Дасюк Н. В., Чвірова О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

представник відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Чернігова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

Встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики 3 600 доларів США, що еквівалентно 100 224 грн станом на 15.02.2021.

Заявлені вимоги обґрунтовував тим, що 11 березня 2020 року надав у борг відповідачеві грошові кошти у розмірі 1 800,00 доларів США, з метою розрахуватися з кредитами, позиками та простроченими платежами по кредитам і позикам, що були оформлені відповідачем на її доньку (його дружину). Кошти надані строком до 30.12.2020 відповідно до графіку погашення. Також додатково відповідач погодилася на умови, згідно з якими при недотриманні строків та/або розмірів виплат вищезазначеного графіку, вона додатково повинна буде сплатити пеню в розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочки. Проте, відповідач у вищезазначений строк позику не повернула. Зазначив, що на протязі тривалого часу він намагався повернути свої кошти, але відповідачка відмовляється виконувати умови договору.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі

Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 04 березня 2021 року відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У встановлений строк відповідачка подала відзив, згідно якого позовні вимоги не визнала, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та також такими, що не відповідають вимогам закону. Зазначила, що вказаних грошових коштів від позивача вона не отримувала. Розписку про отримання коштів в сумі 1 800,00 доларів США писала під диктовку та під тиском з боку позивача, який хотів отримати від неї кошти за надання згоди на зняття з реєстрації місця проживання онуки ОСОБА_4 . З тексту розписки не вбачається моменту передання грошових коштів, що є обов`язковою умовою для того, щоб договір вважався укладеним. Вважає, що договір позики від 11.03.2020 року не є укладеним і не тягне за собою відповідних правових наслідків (а.с.25-28).

У відповіді на відзив позивач виклав свої міркування щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень. Вказав, що відповідачем не наданого жодного доказу, що підтверджує наявність тиску з його боку. З додатків, що додані до відзиву вбачається, що договір відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 датується 04 серпня 2020 року, в довідці про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 перереєстрація її місця проживання здійснена 14 липня 2020 року. Від моменту написання розписки до моменту відчуження об`єкту нерухомого майна пройшло майже 5 місяців. Отже, посилання відповідача на те, що вищезазначена розписка написана фактично у червні місяці 2020 року, а не 11 березня 2020 року є взагалі сумнівними та не підтверджуються жодним доказом (а.с.38-42).

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову. Пояснила, що писала розписку під примусом для того, щоб позивач надав згоду на зняття з реєстрації неповнолітньої онуки. Переписувала її декілька раз, оскільки так вимагав ОСОБА_1 . Коштів він нього вона не отримувала.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову.

Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

11 березня 2020 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, згідно умов якого ОСОБА_2 одержала в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1 800,00 доларів США, які остання зобов`язалася повернути в строк до 30.12.2020 згідно наступного графіку: до 30 липня 2020 року - 200 доларів США, до 30 серпня 2020 року - 200 доларів США, до 30 вересня 2020 року - 350 доларів США, до 30 жовтня 2020 року - 350 доларів США, до 30 листопада 2020 року - 350 доларів США, до 30 грудня - 350 доларів США.

Факт отримання коштів у розмірі 1 800,00 доларів США підтверджується розпискою (а.с.3).

Також, у матеріалах справи наявна розписка ОСОБА_5 від 08.07.2020 року про те, що вона підтверджує, що всі грошові кошти за кредитами, позиками або в борг отримані в банках або від інших фізичних осіб за час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 отримані нею без відома та згоди останнього (а.с.4).

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 24 вересня 2020 року рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова (а.с.34-36).

За відомостями Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 14.07.2020 року місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 зареєстровано по АДРЕСА_2 (а.с.31).

04 серпня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 продали ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі - продажу (а.с.32-33).

Відповідно копії додатку до кредитного договору №225778 від 26.01.2019 року ОСОБА_5 отримала від ТОВ «Ізі Кредит» кредит на суму 10 000 грн (а.с.45).

Згідно скріншоту відбувалась переписка між позивачем та ОСОБА_5 з приводу отриманих кредитів (а.с.46-54).

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показав, що 11 березня 2020 року ОСОБА_1 попросив його бути присутнім під час передачі коштів своїй колишній тещі. Кошти передавалися за місцем проживання позивача. Під час передачі були присутні, крім нього, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Остання написала розписку. Ніякого тиску на відповідачку позивач не чинив. Кошти надавалися у зв`язку з фінансовими труднощами.

Свідок ОСОБА_9 - донька відповідачки, у судовому засідання показала, що стосунки між її матір`ю та колишнім чоловіком були напруженими. Знає про те, що мати писала розписку для того, щоб колишній чоловік надав згоду на зняття з реєстрації їх малолітньої дитини. Вказала, що він їй надавав кошти в сумі 1 800 грн, щоб розрахуватися з боргами.

Свідок ОСОБА_6 - чоловік відповідачки, у судовому засіданні показав, що зять надіслав йому sms і повідомив, що дружина повинна йому кошти, які він надавав їй у 2020 році. Під час написання розписки він не був присутній, йому нічого не відомо.

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), у постановах Верховного Суду від 16 січня 2020 року у справі № 761/45701/16-ц (провадження № 61-11280св18).

Частина 1 ст.545 ЦК України встановлює, що прийнявши виконання зобов`язання кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував сам факт написання такої розписки, проте заперечувала факт отримання від позивача вказаної в розписці суми грошей.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення зазначених вимог закону відповідачем та її представником не надано доказів на підтвердження того, що гроші насправді не були одержані від ОСОБА_1 .

Також, не заслуговують на увагу і доводи відповідача відносно того, що писала розписку примусово чи під тиском зі сторони позивача, оскільки, у відповідності з положеннями ст. 1051 ЦК України, в судовому порядку договір позики оспорено не було. Надані до відзиву відповідачем копії договору купівлі-продажу та рішення суду про розірвання шлюбу, а також допитані у судовому засіданні свідки не підтверджують факт написання відповідачем розписки під тиском зі сторони позивача.

Ураховуючи, що позивачем було представлено суду оригінал розписки, за правилами ст. 545 ЦК України, вказана обставина свідчить про наявність у ОСОБА_2 невиконаного у строк боргового зобов`язання перед ОСОБА_1 , а відтак, суд враховуючи положення ст. ст. 509, 525, 526, 1046, 1049 ЦК України, знаходить вимоги позивача щодо стягнення з відповідача боргу в сумі 1 800 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 25.05.2021 - 27,4281, у гривневому еквіваленті становить 49 370,58 грн, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст.549 ЦК України). Поняття та підстави виникнення права на неустойку визначені ст.ст. 549, 550 ЦК України.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

Згідно із ч. 3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З огляду на те, що кошти за розпискою відповідач повинен був повернути в строк до 30 грудня 2020 року, то з цього часу відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої договором.

вбачається зі змісту договору позики від 11 березня 2020 року, ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання в разі порушення сплатити пеню в розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочки.

Слід зазначити, що визначення розміру пені у іноземній валюті також відповідає умовам, які сторони самостійно врегулювали на свій розсуд, створивши обов`язкове для обох сторін правило поведінки у спірних правовідносинах у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, у кредитодавця/позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та пеню після закінчення строку його дії, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, ураховуючи погоджений сторонами графік повернення позики, пеня підлягає стягненню за період з 31.07.2020 до 30.12.2020 у розмірі 1 291,25 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 25.05.2021 - 27,4281, у гривневому еквіваленті становить 35 416,53 грн, виходячи із наступного розрахунку:

- за період з 31.07.2020 до 30.12.2020 року становить 153 доларів США (200 доларів США х 0,5% х153 дн);

з 31.08.2020 до 30.12.2020 - 244 доларів США (400 доларів США х 0,5% х 122 дн);

з 01.10.2020 до 30.12.2020 - 341,25 доларів США (750 доларів США х 0,5% х 91 дн);

з 31.10.2020 до 30.12.2020 - 335,50 доларів США (1 100 доларів США х 0,5% х 61 дн);

з 01.12.2020 до 30.12.2020 - 217,50 доларів США (1 450 доларів США х 0,5% х 30 дн).

У задоволенні пені за період з 31.12.2020 до 15.02.2021 (в межах заявлених вимог) слід відмовити у зв`язку із закінченням строку дії договору.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

V. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем понесені судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору в розмірі 1 002,30 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, а тому відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 847,92 грн (1002,30х84787,11/100224) витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 533, 611, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 091 (три тисячі дев`яносто один) доларів США 25 центів, що в гривневому еквіваленті становить 84 778 (вісімдесят чотири тисячі сімсот сімдесят вісім) грн 11 коп заборгованості за договором позики від 11.03.2020 року, яка складається із заборгованості за сумою позики - 1 800 доларів США та пені - 1 291 доларів США 25 центів.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 847 (вісімсот сорок сім) грн 92 коп судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 30.05.2021.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Суддя Н. В. Маслюк