Постанова

Іменем України

08 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 712/8720/20

провадження № 61-7076св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Черкаська міська рада, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2021 року в складі судді Троян Т. Є. та постанову Черкаського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року в складі колегії суддів: Єльцова В. О., Василенко Л. І., Нерушак Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Черкаської міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, запису про право власності, повернення земельної ділянки до комунальної власності.

В обґрунтування позову вказав, що маючи намір отримати у власність земельну ділянку, він як учасник антитерористичної операції на сході України (далі - АТО) 04 липня 2018 звернувся до Черкаської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України згода на розробку проекту землеустрою була отримана ним через місяць за принципом мовчазної згоди. 06 серпня 2018 року ОСОБА_1 повідомив Черкаську міську раду про використання ним права на мовчазну згоду та укладення договору на розробку проекту землеустрою.

27 серпня 2018 року листом № 51154-з Черкаська міська рада підтвердила факт застосування принципу мовчазної згоди та повернула йому заяву від 04 липня 2018 року.

15 квітня 2019 року після розроблення проекту відведення земельної ділянки він через Центр надання адміністративних послуг звернувся до Черкаської міської ради із заявою про затвердження документації з землеустрою та безоплатної передачі у власність земельної ділянки площею 0,075 га (кадастровий номер земельної ділянки - :02:002:0079), до заяви був доданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та витяг з державного земельного кадастру.

20травня 2019 року з цього питання був підготовлений проект рішення Черкаської міської ради № 4246-8-з. Проте згодом вказане питання було відкладено та доручено депутатам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 виїхати на місце розташування земельної ділянки, довивчити питання і доповісти на наступному засіданні.

Проте, питання передачі у власність йому земельної ділянки не виносилося на розгляд вищевказаної комісії з невідомих причин, у зв`язку з чим він звернувся з позовом до Черкаського окружного адміністративного суду, рішенням якого від 19 березня 2020 року визнано протиправною бездіяльність Черкаської міської ради щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду його заяви від 15 квітня 2019 року про затвердження документації із землеустрою та безоплатну передачу йому у власність земельної ділянки та зобов`язано Черкаську міську раду розглянути вказану заяву.

У той же час йому стало відомо, що 21 грудня 2019 року Черкаською міською радою підготовлено проект рішення № 4988-8-з про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , тобто з грудня 2019 року існувало два проекти рішень Черкаської міської ради щодо надання земельної ділянки у власність двом різним особам. 26 грудня 2019 року рішенням Черкаської міської ради №2-5649 ОСОБА_2 було передано спірну земельну ділянку безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). 16 січня 2020 року ОСОБА_2 було зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку.

Зазначене рішення прийняте із порушенням вимог земельного законодавства, зокрема, вимог статей 79-1, 118, 122, 186-1 ЗК України. У зв`язку з цим підлягає скасуванню запис про право власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та його обтяжень як таке, що зареєстроване на підставі рішення прийнятого з порушенням законодавства.

Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Черкаської міської ради від 26 грудня 2019 року № 2-5649 «Про передачу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_2 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)».

Скасовано запис про державну реєстрацію права власності від 16 січня 2020 року під № 35108516 на земельну ділянку загальною площею 0,075 га (кадастровий номер земельної ділянки - :02:002:0079) по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2021 року змінено в частині розподілу судових витрат та віднесено за рахунок держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн.

У решті рішення суду залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що Черкаська міська рада надала іншій особі право на одну і ту ж земельну ділянку, чим порушила інтереси та правомірні очікування позивача як першого заявника. При цьому суди послались на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц.

Черкаська міська рада, всупереч застереженням, які містяться в частині сьомій статті 118 ЗК України, розглядаючи заяву ОСОБА_2 щодо надання у власність земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, яка надійшла пізніше (08 листопада 2019 року), ніж заява ОСОБА_1 (15 квітня 2019 року), не врахувала вимог вказаної норми закону, метою якої є уникнення конфлікту між заінтересованими особами на отримання земельної ділянки, так і положень статті 19 Конституції України щодо обов`язку органів державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, забезпечувати рівність конституційних прав і свобод громадян.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У квітні 2021 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просив їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 361/1495/16-а.

Крім того, заявник обґрунтовує необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при вирішенні цієї справи безпідставно послались на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц, оскільки у вказаній справі предметом спору було набуття земельної ділянки внаслідок проведення земельних торгів з продажу прав на земельну ділянку, натомість у справі, яка є предметом перегляду, відповідач ОСОБА_2 реалізовував процедуру безоплатного отримання земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації на підставі статті 118 ЗК України. Крім того, суди попередніх інстанцій безпідставно вважали преюдиційними обставини, встановлені у іншій справі (№ 580/212/20), оскільки ОСОБА_2 не був залучений до участі у розгляді цієї справи, а отже і не мав можливості спростувати ці обставини.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 11 травня 2021 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

04 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Черкаської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення йому як учаснику АТО земельної ділянки.

Листом № 51154-з від 27 серпня 2018 року Черкаська міська рада підтвердила факт застосування принципу мовчазної згоди та повернула заяву ОСОБА_1 від 04 липня 2018 року.

15 квітня 2019 року після розроблення проєкту відведення земельної ділянки ОСОБА_1 через Центр надання адміністративних послуг звернувся до Черкаської міської ради із заявою про затвердження документації з землеустрою та безоплатної передачі у власність земельної ділянки площею 0,075 га (кадастровий номер земельної ділянки - :02:002:0079), до заяви був доданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 березня 2020 року (справа № 580/212/20) визнано протиправною бездіяльність Черкаської міської ради щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 15 квітня 2019 року про затвердження документації із землеустрою та безоплатну передачу йому у власність земельної ділянки площею 0,075 га в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:002:0079.

Зобов`язано Черкаську міську раду у порядку, межах, спосіб і строки, визначені законом, розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 квітня 2019 року про затвердження документації із землеустрою та безоплатну передачу йому у власність земельної ділянки площею 0,075 га в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:002:0079 з усіма доданими документами та у порядку, строк і спосіб, визначені законодавством, прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

08 листопада 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Черкаської міської ради із заявою про затвердження документації з землеустрою та безоплатної передачі у власність земельної ділянки площею 0,075 га по АДРЕСА_1 , до заяви був доданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Рішенням Черкаської міської ради № 2-5649 від 26 грудня 2019 року затверджено проєкт землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 та передано йому безоплатно у власність спірну земельну ділянку.

Рішенням Черкаської міської ради № 2-3952 від 31 січня 2019 року відповідачу ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою спірної земельної ділянки по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,1 га.

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Частиною першою статті 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з пунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок регулюється статтями 118, 186-1 ЗК України.

Судами установлено, що листом № 51154-з від 27 серпня 2018 року Черкаська міська рада підтвердила факт застосування принципу мовчазної згоди щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою спірної земельної ділянки, а рішенням Черкаської міської ради № 2-3952 від 31 січня 2019 року такий дозвіл надано відповідачу ОСОБА_2 .

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з положеннями частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Частиною дев`ятою статті 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до положень частин четвертої, п`ятої та шостої статті 186-1 ЗК України розробник проекту землеустрою подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Орган, зазначений в частині першій цієї статті, зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Згідно з частиною першою статті 791 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет відведення. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати у власність в майбутньому.

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16 (провадження

№ 14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності.

До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20), яку суди застосували та в якій також зазначено, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи.

Отже, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Зазначений інтерес, у випадку формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту. Погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка раніше сформована на підставі проекту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України), першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проекту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20), на яку правильно послалися суди попередніх інстанцій і підстав для відступу від якої колегія суддів не знайшла, зазначено, що розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка раніше за інших дізналася про існування вільної земельної ділянки і звернулася з відповідною заявою. Крім того, такий підхід стимулює використання інсайдерської інформації, що є одним із проявів корупції, а тому є неприпустимим. Тим більше не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка пізніше за інших звернулася з відповідною заявою, але якій тим не менше надано перевагу.

За змістом статті 118 ЗК України завершальним етапом процедури безоплатної приватизації земельних ділянок є саме затвердження проекту землеустрою та передача (надання) земельної ділянки у власність. Таким чином, реальні законні сподівання на оформлення права власності на земельну ділянку виникають не після отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою, чи погодження проекту у порядку статті 1861 ЗК України, а саме з моменту звернення до відповідного органу виконавчої влади, чи органу місцевого самоврядування із проханням затвердити погоджений проект землеустрою та передання земельної ділянки у власність, оскільки до цього моменту особа повинна усвідомлювати, що земельна ділянка може бути надана у власність іншій особі.

При цьому у вказаній вище постанові Велика Палата Верховного Суду наголосила, що може кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проєкту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою та затверджує цей проєкт щодо іншої особи.

При вирішенні спору у цій справі суди попередніх інстанцій правильно виходили із того, що Черкаська міська рада, всупереч положенням частини сьомої статті 118 ЗК України, розглядаючи заяву ОСОБА_2 щодо надання у власність земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, яка надійшла пізніше (08 листопада 2019 року), ніж заява ОСОБА_1 (15 квітня 2019 року), не врахувала вимог вказаної норми закону, метою якої є уникнення конфлікту між заінтересованими особами на отримання земельної ділянки, так і положень статті 19 Конституції України щодо обов`язку органів державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, забезпечувати рівність конституційних прав і свобод громадян, та фактично надала необґрунтовану перевагу у відведенні земельної ділянки ОСОБА_2 .

За таких обставин Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про незаконність оспорюваного рішення Черкаської міської ради від 26 грудня 2019 року № 2-5649 «Про передачу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_2 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)» та запису про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2 .

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_2 першим отримав легітимні сподівання та правомірні очікування на законне завершення процедури безоплатної приватизації земельної ділянки та надання йому спірної земельної ділянки у власність, є безпідставними, оскільки саме ОСОБА_1 першим звернувся за наданням дозволу на розробку проекту землеустрою (04 липня 2018 року) та отримав його (27 серпня 2018 року), а ОСОБА_2 аналогічний дозвіл отримав 31 січня 2019 року.

Крім того, змістом положень статті 118 ЗК України завершальним етапом процедури безоплатної приватизації земельних ділянок є саме затвердження проекту землеустрою та передача (надання) земельної ділянки у власність, за яким першим також звернувся ОСОБА_1 .

З врахуванням встановлених у цій справі обставин, висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду, на які суди підставно послались у оскаржуваних судових рішення. Оскаржені судові рішення узгоджуються із практикою Верховного Суду в аналогічних справах.

Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Доводи касаційної скарги, які спрямовані на необхідність переоцінки доказів у справі та незгоду із обставинами, встановленими судами попередніх інстанцій, підлягають відхиленню з огляду на межі розгляду справи судом касаційної інстанції визначені статтею 400 ЦПК України.

Із урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги є ідентичними доводам заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара