Дата документу 29.10.2021
Справа № 334/1617/19
Провадження № 2-о/334/3/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2021 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді Гнатюка О.М.,

Присяжних Ярошенко В.В., Балицької Л.В.,

При секретарі судового засідання Алєйніковій О.В.,

За участі ОСОБА_1 ,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 в порядку окремого провадження про визнання особи недієздатною, заінтересована особа: орган опіки і піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровського району,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за заявою ОСОБА_1 в порядку окремого провадження про визнання особи недієздатною, заінтересована особа: орган опіки і піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровського району.

ОСОБА_1 просить визнати свою доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною та встановити на нею опіку.

Заява обґрунтована тим, що заявниця є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

З 2016 року заявниця стала помічати в поведінці доньки ОСОБА_2 неадекватні вчинки, а згодом її психічний стан став погіршуватись. Поводить себе неадекватно та агресивно до родичів та оточуючих осіб, створює конфліктні ситуації, вчиняє безпричинні сварки з сусідами, сторонніми людьми, кидається на людей, вдома влаштовує скандали та бійки, погрожує самогубством.

У вересні 2017 року ОСОБА_2 своєю поведінкою по відношенню до своєї дитини, скандалами в школі, призвела до того, що керівництво школи №86 змушено було звернутися з поданням 3.10.2017 року до служби дітей по Дніпровському районі м. Запоріжжя, після чого дитину переведено до КЗ «Запорізький обласний центр психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради у зв`язку із неадекватною поведінкою матері, агресії та конфліктами з оточуючими.

02 січня 2018 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було відкрито провадження у справі №334/7976/17 про проведення психіатричного огляду в примусовому порядку ОСОБА_2 . В матеріалах вказаної справи є висновок лікаря-психіатра Ачкуріної Є.С., згідно з яким ОСОБА_2 можлива наявність психічного розладу у вигляді розладу адаптації з порушенням емоцій і поведінки.

Заявницею та представником заявника заявлене клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи щодо ОСОБА_2 . Оскільки остання не з`являється у судові засіданні є підстави вважати, що остання буде ухилятися від явки до експертної установи в зв`язку із чим просять примусово направити ОСОБА_2 для проходження експертизи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 39, частина перша статті 40 ЦК України).

Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння.

Обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи суд розглядає в окремому провадженні (пункт 1 частини другої статті 293 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Частиною третьою статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу (стаття 298 ЦПК України).

В матеріалах справи яка розглядається відсутні будь-які данні щодо наявності розладу здоров`я ОСОБА_2 , відсутні відомості щодо звернення останньої до медичної установи чи лікування.

Стаття 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає презумпцію психічного здоров`я.

Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» психічні розлади - розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті.

Тяжкий психічний розлад - розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Призначення експертизи судом є обов`язковим у разі з`явлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: характер і ступінь ушкодження здоров`я; психічний стан особи; вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати (частина перша статті 105 ЦПК України).

Порядок проведення судово-психіатричної експертизи затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 травня 2018 року №865, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 червня 2018 року за № 719/32171.

Предметом судово-психіатричної експертизи є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Об`єктами експертизи є: матеріали цивільної справи, медична документація, аудіовізуальні матеріали та інша інформація про психічний стан особи, відповідно якої проводиться експертиза.

Згідно з пунктом 3 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як серед іншого, висновками експертів.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно з правовими позиціями, викладеними у рішенні Європейського суду з прав людини «Заїченко проти України № 2» від 26.02.2015 року, яке набуло статусу остаточного 06.07.2015 року, визнано порушення прав скаржника, закріплених п. 1 ст. 5 та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно примусової госпіталізації і тримання заявника у психіатричній лікарні. Так судом зазначено, що перебування у психіатричній лікарні заявника становило «позбавлення свободи» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції.

Тримання під вартою особи, яка вважається психічно хворою, має відповідати цілям пункту 1 статті 5 Конвенції, що полягає у запобіганні позбавлення осіб свободи у свавільний спосіб, а також відповідати цілям обмеження, зазначеного у підпункті «е». Відповідно до усталеної практики особа не може вважатися «психічно хворою» та бути позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно встановити, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (див. рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» (Winterwerp v. the Netherlands), від 24 жовтня 1979 року, п. 39, Series A № 33).

Жодне позбавлення свободи особи, яка вважається психічнохворою, не може розглядатися як таке, що відповідає підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції, якщо воно було призначене без висновку медичного експерта. Це правило є застосовним навіть якщо метою тримання заявника є саме отримання медичного висновку (рішення у справі «Варбанов проти Болгарії» (Varbanov v. Bulgaria), пп. 47 і 48). Конкретні форма і порядок можуть відрізнятися залежно від обставин. У термінових випадках або у випадках, коли особу затримано внаслідок агресивної поведінки, прийнятним може бути отримання такого висновку одразу після затримання. В усіх інших випадках необхідною є попередня консультація з лікарем. Коли такої можливості немає (наприклад, у зв`язку з відмовою зазначеної особи з`явитися для проведення огляду), потрібно принаймні призначити проведення медичної експертизи на підставі документів з матеріалів справи, і якщо цього зроблено не буде, не можна стверджувати, що наявність у особи психічної хвороби було достовірно доведено.

За вказаних обставин за умов відсутності будь-яких медичних документів щодо психічного розладу в ОСОБА_2 , відсутності відомостей про проведення психіатричного огляду ОСОБА_2 у примусовому порядку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для призначення судово-психіатричної експертизи.

Керуючись ст.ст. 110, 103, 297 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи щодо ОСОБА_2 .

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Гнатюк

Присяжні В.В. Ярошенко

Л.В. Балицька