Дата документу 19.11.2021 Справа № 334/453/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 334/453/21Головуючий у 1-й інстанції Коломаренко К.А. Повний текст рішення складено 21.07.2021 року.
Пр. № 22-ц/807/3367/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2021 року у справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» звернулося до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-3), в якому просило стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № від 27 липня 2017 року у розмірі 42896,43 грн., яка складається з: 22155,74 грн. суми заборгованості за основною сумою; 1,71 грн. суми заборгованості за відсотками; 9966,27 грн. суми заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом); 10772,71 грн. суми заборгованості за пенею, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

В обґрунтування свого позову у цій справі позивач зазначав, що 27.07.2017 ОСОБА_1 подала до ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» заяву № від 27.07.2017 на отримання кредиту, підписанням якої підтвердила згоду, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», як кредитором, та відповідачем, як позичальником. 09 грудня 2019 року між кредитором та позивачем укладено договір відступлення права вимоги №20191209, згідно умов якого кредитор передав (відступив) позивачу права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, в тому числі й до відповідача у сумі 42896,43 грн. Вказував, що Кредитним договором, укладеним між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та відповідачем, були визначені зобов`язання відповідача повернути отримані кредитні кошти, проте відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки передбачені договором, таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором в сумі 42896,43 грн., у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Коломаренко К.А. (а.с. 33).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 37-38) відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду першої інстанції від 12 березня 2021 року здійснено перехід зі спрощеного позовного провадження у цій справі до розгляду справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін (а.с. 77).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2021 року (а.с. 121-125) позовну заяву ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість за кредитним договором № від 27 липня 2017 року, яка складається з суми заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 22155,74 грн., простроченої заборгованості за відсотками в сумі 1,71 грн., заборгованості за пенею у сумі 10772,71 грн., а всього 32930,16 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1742,60 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції (фактично в частині задоволених позовних вимог), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 133-135) просила рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 145).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 у цій справі відкрито (а.с. 146-147), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 148).

Позивач ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» подало відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с. 153-157).

За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження суддідоповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів). Крім того, суддя доповідач перебувала у додатковій відпустці з 18 жовтня 2021 року по 01 листопада 2021 року включно (а.с. 173).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», як позивач, із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, у тому числі в частині відмови у задоволенні його позовних вимог, погодилось, останнє в апеляційному порядку не оскаржувало.

Відповідач ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині задоволення позовних вимог позивача.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - в частині задоволення позовних вимог позивача.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуваної частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, керувався ст. ст. 12, 76-83, 89, 141, 158, 247, 263-265, ЦПК України, врахував правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17, та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій частині.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 27.07.2017 року відповідач підписала заяву № на отримання кредиту від ТОВ ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ», відповідно до умов якої відповідач доручила ТОВ ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» виплатити/перерахувати на рахунки в АТ «ТАСКОМБАНК» 10283,72 грн. в рахунок погашення поточної заборгованості за діючим кредитним договором № від 28.09.2016; 8891,33 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № від 31.03.2017; оплата страхового платежу за договором страхування 6557,87 грн. (а.с. 6).

Також 27.07.2017 року відповідачем було підписано паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №1977880 (а.с.4-5), відповідно до якого сума/ліміт кредиту складає 25732,92 грн. на 36 місяців зі сплатою початкового проценту у розмірі 0,00%, щомісячних процентів 2,80%, річних процентів 0,01% річних, пенею у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше 15% від суми прострочення, - за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів .

Підписавши заяву № від 27.07.2017 року, відповідач погодилась з тим, що підписаний нею паспорт кредиту №1977880 від 27.07.2017 року містить умови укладеного нею кредитного договору, а ця заява разом з паспортом кредиту (включно з його наступними змінами) та з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» - становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та нею як позичальником (пункт 2) та останні діють до дати припинення договору.

25.01.2018 року між ТОВ ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та відповідачем укладено додатковий договорі до кредитного договору, укладеного шляхом підписання позичальником заяви від 27.07.2017 року № на отримання кредиту, відповідно до умов якого сторонами погоджено новий строк, на який надається кредит (42 місяці), та визначено порядок повернення кредиту (а.с. 8).

Станом на 09 грудня 2019 року відповідач мала перед ТОВ ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» заборгованість за кредитним договором №371197880 від 27.07.2017 року на загальну суму 42896,43 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом 22155,74 грн., прострочена заборгованість за відсотками 1,71 грн., прострочена плата за щомісячні проценти (управління кредитом) 9966,27 грн., за штрафом/пенею 10772,71 грн. (а.с. 16).

09 грудня 2019 року між ТОВ ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та позивачем було укладено договір відступлення прав вимоги №20191209, відповідно до умов якого кредитор відступає новому кредитору права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками та новий кредитор набуває права грошових вимог за цими договорами (а.с.19-21).

Згідно з витягом з Реєстру боржників від 09 грудня 2019 року первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги від ОСОБА_1 коштів за кредитним договором від 27.07.2017 року №, що складає 42869,43 грн. (а.с. 22,70-72).

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме 09.12.2019 року позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій.

Листом №003721917 від 23 грудня 2019 року ТОВ ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» повідомив відповідача про відступлення права вимоги позивачу та необхідністю сплати заборгованості у сумі 42896,43 грн. на рахунок позивача (а.с.17).

Листом №003721917-1 від 23 грудня 2019 року позивач повідомив відповідача про відступлення права вимоги і включення персональних даних відповідача до бази персональних даних, та необхідністю сплати заборгованості у сумі 42896,43 грн. (а.с.18).

За вимогами статей 527,530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Ст. 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тому, в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, суд першої інстанції правильно вважав позовні вимоги позивача обґрунтованими, а тому правильно стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 32930, 16 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом 22155,74 грн., прострочена заборгованість за відсотками 1,71 грн., заборгованість за пенею 10772,71 грн.

Оскільки, судом першої інстанції було правильно враховано, що відповідач підписала кредитний договір № від 27.07.2017 року та даний факт нею не оспорювався, будь-яких застережень чи зауважень під час його підписання вона не заявляла, всі необхідні умови кредитування погоджені між кредитором та відповідачем в підписаних нею заяві та паспорті кредиту (а.с. 4-5).

Факт отримання відповідачем кредитних коштів у суді першої інстанції відповідачем також не оспорювався, як і доводи позивача з приводу часткової сплати нею кредитної заборгованості.

У ст. 629 ЦК України закріплено одну із фундаментальних засад, на якому базується цивільне право - принцип обов`язковості договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: 1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; 2) розірванні договору в судовому порядку; 3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; 5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним судом).

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18).

З дослідженої копії паспорту кредиту від «ТОВ «ФК «ЦФР» №1977880, підписаного відповідачем, встановлено, що кредитором та боржником визначено спосіб та строк надання кредиту.

Також суд першої інстанції правильно відхилив доводи відповідача, як на підставу для відмови у позові в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, з приводу відсутності доказів відправлення відповідачу повідомлення ТОВ "ФК "ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ" від 23 грудня 2019 року про відступлення права вимоги позивачу та необхідністю сплати заборгованості і повідомлення позивача від 23 грудня 2019 року про відступлення права вимоги і включення персональних даних відповідача до бази персональних даних, та необхідністю сплати заборгованості.

Оскільки, судом першої інстанції було правильно враховано, що неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги не є перешкодою для реалізації права нового кредитора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки боржник в суді має можливість заперечувати проти таких вимог.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року (справа № 6-979цс15).

При цьому, судом першої інстанції було правильно встановлено, що укладений між ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» і позивачем договір про відступлення права вимоги є чинним, й позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі права вимоги на виконання зобов`язання, яке виникає після відступлення клієнтом права вимоги.

При цьому, відповідачем доказів перерахування коштів на користь ТОВ «ФК «ЦФР» - первісного кредитора після 09.12.2019 суду першої інстанції у цій справі не було надано.

Крім того, судом першої інстанції було правильно встановлено, що інші доводи відповідача також висновків суду у цій справі не спростовують.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 є такими, що дублюють доводи заперечень сторони відповідача на позовну заяву ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ», викладені в її відзиві на позовну заяву позивача у цій справі (а.с. 41-42), яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку вона вважає єдино вірною.

Суд першої інстанції розглянув дану справу в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, відсутні.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні, та зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи в частині, яка є предметом апеляційного оскарження.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України вирішено питання про розподіл між сторонами у цій справі судових витрат у вигляді судового збору, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, а саме: стягнуто останні з відповідача на користь позивача пропорційно до суми задоволених позовних вимог позивача у цій справі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, або ж його зміни.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Крім того, встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі було сплачено судовий збір (а.с. 132).

Однак, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу ОСОБА_1 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2021 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 19.11.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.