ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4727/21 Справа № 173/436/18 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Солодової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2019 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 09 червня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (без номера), за яким позичальник отримав кредит в розмірі 6 400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_1 погодився з тим, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі Умови та Правила), Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис у заяві. Позичальник не виконував взятих на себе зобов`язань, внаслідок чого станом на 31 січня 2018 року в нього утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 106 273,26 грн, з яких: 6 397,62 грн тіло кредиту, 90 576,91 грн проценти; 4 000 грн пеня та комісія; 250 грн штраф (фіксована частина); 5 048,73 грн штраф (процентна складова).

Враховуючи вищевикладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути на свою користь вказану вище заборгованість та судові витрати.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 липня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2019 року без змін.

Постановою Верховного Суду від 03 березня 2021 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 липня 2019 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до поданої відповідачем заявою - анкетою між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н від 09.06.2008 року, згідно якого відповідач ОСОБА_1 , 09.06.2008 року за поданою заявою отримав кредит у розмірі 6400,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36.00% на суму залишку заборгованості за кредитом.

На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору, крім підписаної відповідачем анкети-заяви, позивач також надав Витяг з Умов та Правил, виписку по рахунку і розрахунок заборгованості.

Судом встановлено, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за укладеним Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме перерахував відповідачу кредитні кошти на платіжну картку.

Встановлено, що відповідач не виконував взятих на себе зобов`язань, внаслідок чого станом на 31 січня 2018 року в нього утворилася заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 106273 грн 26 коп, яка складається з наступного:

- 6397,62 грн - заборгованість за кредитом;

- 90576,91 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 4000,00 грн - заборгованість за пенею та комісією;

- 250,00 грн - штраф (фіксована частина);

- 5048,73 штраф процентна складова.

Встановивши зазначені обставини справи, колегія суддів, керуючись положенням ст.ст. 526, 530, 610, 611, 1050, 1054 ЦК України, вважає, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суму отриманих від Банку грошових коштів не повернув, а тому можливим є стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 6397,62 грн, що складається з тіла кредиту.

Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача 90576,91 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 4000,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; 250,00 грн - штраф (фіксована частина); 5048,73 штраф процентна складова, слід зазначити наступне.

Як встановлено матеріалами справи, надані представником позивача Умови та Правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 09.06.2008 року.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови щодо відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів, комісії) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Анкета-заява, яка підписана сторона, також не містить відомостей щодо умов відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів, комісії) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у анкеті-заяві позичальника від 09.06.2008 року також відсутні будь-які дані стосовно визначення розміру процентів.

При цьому колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача про те, що договір № б/н від 09.06.2008 року був оформлений відповідною анкетою-заявою відповідача, яка містить підпис останнього про ознайомлення його з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" і "Тарифами Банку". Колегія суддів не може прийняти до уваги витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку як належний, допустимий та достатній доказ, оскільки матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Тобто, відсутність підпису відповідача на Умовах та правилах надання банківських послуг фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

Таким чином, враховуючи той факт, що позивачем не долучено до позовної заяви Умов та правил про надання банківських послуг, які б містили підпис позичальника, колегія суддів приходить до висновку, що АТ КБ ПриватБанк не доведено, що під час підписання заяви-анкети позичальника відповідач був ознайомлений саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг, які надані позивачем до позову.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 203/5497/13-ц (провадження №61-1391св18), постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог банку в частині стягнення з відповідача 90576,91 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 4000,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; 250,00 грн - штраф (фіксована частина); 5048,73 штраф процентна складова.

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просив застосувати позовну давність до заявлених банком вимог.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з наданого суду розрахунку заборгованості, виписки з карткового рахунку відповідача, останній платіж в сумі 106,00 грн, відповідач вніс 19.08.2014 року. Після цього будь-яких платежів на погашення заборгованості за кредитним договором не вносив.

З даним позовом АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду у лютому 2018 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, який має відраховуватися з 19.09.2014 року.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України.

Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу.

Оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання черговими платежами впродовж строку кредитування, то перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Таким чином, за наведених умов, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та відповідають висновкам Верховного Суду України, зокрема, викладеним у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову внаслідок пропуску строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ ПриватБанк підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову внаслідок пропуску строку позовної давності.

Водночас, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає, що судові витрати покладаються на позивача, оскільки у задоволенні позову йому відмовлено.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2019 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова