Справа № 495/2639/21
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

11 листопада 2021 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

в складі головуючого одноособово - судді Шевчук Ю.В.,

за участю секретаря - Бучка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК» ЕЛІТ ФІНАНС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Вельков Олег Віталійович про визнання виконавчого нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся 13.04.2021 року до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК» ЕЛІТ ФІНАНС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Вельков Олег Віталійович про визнання виконавчого нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Стислий виклад позиції позивача

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 08 вересня 2008 року він уклав кредитний договір №668-013/ФКВ-08 з ТОВ «Український промисловий банк», згідно якого отримав в кредиті 25500,00 доларів США, для придбання автомобіля, на строк до 07 вересня 2015 року, що підтверджується копією договору, яка міститься в матеріалах справи.

08 вересня 2008 року між, ОСОБА_1 і ТОВ «Український промисловий банк», було укладено договір застави № 668-013/ZФКВ-08, згідно якого ОСОБА_1 , передав в заставу придбаний автомобіль марки MITSUBISHI , модель LANCER, 2008 року випуску, колір зелений, тип ТЗ - легковий седан, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1468, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 06.09.2008 року.

Окрім того, було укладено договір поруки № 668-013/ФКВ-08 від 08.09.2008 року, між ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , згідно якого ОСОБА_2 поручилась за виконання боргових зобов`язань за основним кредитним договором, що підтверджується договором поруки.

Згідно графіку платежів за кредитним договором позивач почав виплачувати банку кредит. Однак в 2009 році змінились обставини пов`язані з доходами і він не зміг виплачувати кредит за графіком.

27.05.2010 року ТОВ «Український промисловий банк» звернулось до Білгород- Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно позову, станом на 17.11.2009 року виникла заборгованість за кредитним договором № 668-013/ФКВ-08 від 08.09.2008 року в загальній сумі 26104, 63 дол. США, яка складається з: - кредиту 21829,90 дол. США; простроченій частині кредиту за основним боргом 2121,00 дол. США; прострочених відсотків 1686,48 дол. США; простроченої комісії за управляння кредитом 173,37 дол. США; пеня 297, 88 дол. США.

17 вересня 2010 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області позовна заява ТОВ «Український промисловий банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості - залишена без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання. Ухвала набрала законної сили 23.09.2010 року, що підтверджується копією ухвали суду.

28.01.2010 року ТОВ «Український промисловий банк» перейшло до стадії припинення діяльності.

01.07.2010 року права за кредитним договором перейшли до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».

25.06.2011 року листом №11-537711, ПАТ «Дельта Банк» запропонував ОСОБА_1 відразу реалізувати заставне майно, що підтверджується листом банку. Тобто, як зазначає позивач, ПАТ «Дельта Банк» в односторонньому порядку змінив умови договору.

25.06.2017 року керуючи автомобілем MITSUBISHI, модель LANCER, 2008 року випуску, колір зелений, тип ТЗ - легковий седан, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1468, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 06.09.2008 року, ОСОБА_1 був затриманий співробітниками взводу СП «ДВА СТОВПИ» УПД УУНП в Одеській області, на 23 км, а/д М-05-01 та повідомлений, що на автомобіль накладено арешт і оголошено розшук Білгород-Дністровським ВДВС Одеської області за виконавчим написом нотаріуса №1350 (стягувач «Дельта Банк»). Автомобіль було затримано і відправлено на арешт-майданчик № 8 м. Одеса, вул. Тираспольська, 5, що підтверджується листом №3/1 СП-362 від 26.06.2017 року з УПД. Автомобіль було угнано з майданчика за підробленими документами, слідство за кримінальною справою триває.

Виконавче провадження №51621376 було відкрито ВДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, Паракуда Ірини Вікторівни, виданого 07 червня 2013 року, згідно постанови державного виконавця Дем`янова Є.В., від 13.07.2016 року, що підтверджується копією постанови.

Виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_3 , виданого 07 червня 2013 року, було видано зі значною завищеною заборгованістю та з порушенням терміну на примусове стягнення боргу.

08.10.2018 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі №495/7129/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, Паракуда Ірини Вікторівни, виданого 07 червня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №1350, таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили 22.05.2020 року після постановлення постанови Одеським апеляційним судом, якою рішення першої інстанції залишено без змін.

17 грудня 2020 року приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, видав Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК» ЕЛІТ ФІНАНС» виконавчий напис про стягнення заборгованості за кредитним договором №668-013/ФКВ-08 від 08.09.2008 року на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №2268/К від 23 червня 2020 року, що підтверджується копією виконавчого напису. Однак на час відступлення права вимоги за цим договором вже було прострочено термін на примусове виконання, що встановлено рішеннями суду.

Заборгованість виникла 17.05.2009 року, тобто право на примусове стягнення боргу сплило 17.05.2012 року, дана обставина встановлена рішенням суду від 08.10.2018 року у по справі №495/7129/17, однак нотаріус не перевірив терміни виникнення боргу та видав виконавчий напис після спливу трирічного терміну, керуючись розрахунком відповідача по справі, який не відповідає дійсності. У зв`язку з чим позивач ОСОБА_1 змушений звертатися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.04.2021 року було відкрито загальне позовне провадження по даній справі.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.05.2021 року було вжито заходи забезпечення позову по даній справі.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.06.2021 року було задоволено клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.09.2021 року було закрито підготовче провадження по даній справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судове засідання адвокат Смирнова Л.П., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 не з`явилася, однак надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує.

В судове засідання представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» не з`явився, одна надав на адресу суду пояснення, згідно яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки єдиним правовим наслідком неповідомлення боржника про зміну кредитора в зобов`язанні, що прямо передбачено нормами чинного законодавства є випадки виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові, що презюмується належним виконанням. Твердження позивача, що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, оскільки нотаріусом не було перевірено безспірності не відповідають дійсним обставинам справи.

В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Вельков Олег Віталійович не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 08 вересня 2008 року ОСОБА_1 , уклав кредитний договір №668-013/ФКВ-08 з ТОВ «Український промисловий банк», згідно якого отримав в кредиті 25500,00 доларів США, для придбання автомобіля, на строк до 07 вересня 2015 року, що підтверджується копією договору.

08 вересня 2008 року між, ОСОБА_1 і ТОВ «Український промисловий банк», було укладено договір застави № 668-013/ZФКВ-08, згідно якого ОСОБА_1 , передав в заставу придбаний автомобіль марки MITSUBISHI, модель LANCER, 2008 року випуску, колір зелений, тип ТЗ - легковий седан, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1468, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 06.09.2008 року, що підтверджується договором застави.

Окрім того, було укладено договір поруки №668-013/ФКВ-08 від 08.09.2008 року, між ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , згідно якого ОСОБА_2 поручилась за виконання боргових зобов`язань за основним кредитним договором, що підтверджується договором поруки.

27.05.2010 року ТОВ «Український промисловий банк» звернулось до Білгород- Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно позову, станом на 17.11.2009 року виникла заборгованість за кредитним договором №668-013/ФКВ-08 від 08.09.2008 року в загальній сумі 26104,63 дол. США, яка складається з: - кредиту 21829,90 дол. США; простроченій частині кредиту за основним боргом 2121,00 дол. США; прострочених відсотків 1686,48 дол. США; простроченої комісії за управляння кредитом 173,37 дол. США; пеня 297,88 дол. США, що підтверджую копією позову, яка міститься в матеріалах справи.

17 вересня 2010 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області позовна заява ТОВ «Український промисловий банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості - залишена без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання. Ухвала набрала законної сили 23.09.2010 року, що підтверджую копією ухвали суду.

28.01.2010 року ТОВ «Український промисловий банк» перейшло до стадії припинення діяльності.

01.07.2010 року права за кредитним договором перейшли до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».

25.06.2011 року листом №11-537711, ПАТ «Дельта Банк» запропонував ОСОБА_1 відразу реалізувати заставне майно, що підтверджується листом банку. Тобто, як зазначає позивач, ПАТ «Дельта Банк» в односторонньому порядку змінив умови договору.

25.06.2017 року керуючи автомобілем MITSUBISHI, модель LANCER, 2008 року випуску, колір зелений, тип ТЗ - легковий седан, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1468, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 06.09.2008 року, ОСОБА_1 був затриманий співробітниками взводу СП «ДВА СТОВПИ» УПД УУНП в Одеській області, на 23 км, а/д М-05-01 та повідомлений, що на автомобіль накладено арешт і оголошено розшук Білгород-Дністровським ВДВС Одеської області за виконавчим написом нотаріуса №1350 (стягувач «Дельта Банк»). Автомобіль було затримано і відправлено на арешт-майданчик №8 м. Одеса, вул. Тираспольська, 5, що підтверджується листом №3/1 СП-362 від 26.06.2017 року з УПД. Автомобіль було угнано з майданчика за підробленими документами, слідство за кримінальною справою триває.

Виконавче провадження №51621376 було відкрито ВДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, Паракуда Ірини Вікторівни, виданого 07 червня 2013 року, згідно постанови державного виконавця Дем`янова Є.В., від 13.07.2016 року, що підтверджується копією постанови, яка міститься в матеріалах справи.

Виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_3 , виданого 07 червня 2013 року, було видано зі значною завищеною заборгованістю та з порушенням терміну на примусове стягнення боргу.

08.10.2018 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі №495/7129/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, Паракуда Ірини Вікторівни, виданого 07 червня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №1350, таким що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили 22.05.2020 року після постановлення постанови Одеським апеляційним судом, якою рішення першої інстанції залишено без змін.

25.01.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Вельковим О.В. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження по виконавчому провадженню ВП №64272549.

Передувало винесенню зазначеної вище постанови те, що 17 грудня 2020 року приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, видав Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК» ЕЛІТ ФІНАНС» виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №6231, про стягнення заборгованості за кредитним договором №668-013/ФКВ-08 від 08.09.2008 року на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 2268/К від 23 червня 2020 року, копія якого міститься в матеріалах справи.

Так, згідно оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, стягнення заборгованості здійснюється за період з 23.06.2020 року по 25.11.2020 року, загальна сума заборгованості становить 1958535,21 грн.

Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до ст. 88 Закону України « Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно п. 1.1. Глави 16 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі по тексту -Порядку), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Пунктом 3.1 Інструкції визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувана та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо, нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувана (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку).

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення

У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувані, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі.

Отже, для вчинення виконавчого напису необхідно здійснювати перевірку певних умов, за якими може бути вчинена ця нотаріальна дія.

Суд приходить до обґрунтованого висновку, що при вчинені оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус Личук Т.В. не отримував від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.) Тому у нотаріуса відсутні були підстави вважати що розмір заборгованості перед стягувачем а також сума відсотків зазначена у виконавчому написі є безспірною при цьому сума відсотків значно перевищує тіл кредиту. За приписами п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є зокрема умови договору встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.). Окрім цього позивача не було повідомлено про переуступку права вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ч. 2 тієї ж статі зазначено шо у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Такого ж висновку дійшов Конституційний Суд України в рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 у справі №1-12/13.

Таким чином, нотаріус при вчинені виконавчого напису не перевірив факт безспірності заборгованості чим порушив ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки суму за вчиненим виконавчим написом нотаріуса не можна вважати безспірною. Окрім того, позивача не було повідомлено про переуступку права вимоги. Відповідно до ст. 516 ЦК України новий кредитор вступає у права кредитора після письмового повідомлення боржника про заміну кредитора.

Відповідно до п. 1.2 Глави 16 Порядку перелік документів за яким вчиняються виконавчі написи у безспірному порядку визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно думки Верховного суду, у постановах від 05 березня 2018 року у справі №756/11960/15-ц, від 07 лютого 2018 року по справі №204/4071/14-ц та від 12 квітня 2018 року по справі №761/32388/13-ц, надаючи поняття безспірності заборгованості у розумінні ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

Що стосується нотаріальної практики, то під документом що встановлює прострочення виконання зобов`язання за нотаріально посвідченим договором, прийнято вважати заяву стягувана (претензію або тотожний за юридичним значенням документ) про прострочення платежу, передане стягувачем безпосередньо боржнику, або надіслане поштою із зворотнім повідомленням. Або передачу через нотаріуса передбаченого в порядку визначеного ст. 84 Закон України «Про нотаріат». Але необхідно зазначити що ці документи не є підтвердженням існуючого боргу, вони можуть доповнювати інформацію про існуючий борг.

Основними умовами вчинення нотаріусами виконавчих написів є подання документів які встановлюють заборгованість боржника перед стягувачем (кредитором), підтверджують безспірність вимоги перед кредитором та подачі вимоги у межах позовної давності у три роки, та для стягнення неустойки один рік.

Безспірністю заборгованості є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розміру, та відсутності будь яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи що свідчать визнання боржником вимог кредитора. Тобто нотаріус повинен впевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог та визнання їх.

Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача, з підписом боржника про його отримання.

Матеріали справи не містять підтвердження, що позивач ОСОБА_1 такий документ отримував, тому у нотаріуса відсутні були підстави вважати заборгованість безспірною.

Суд приймає до уваги доводи сторони позивача ОСОБА_1 , що на час відступлення права вимоги за зазначеним вище договором вже було прострочено термін на примусове виконання, що встановлено рішеннями суду. Заборгованість виникла 17.05.2009 року, тобто право на примусове стягнення боргу сплило 17.05.2012 року, дана обставина встановлена рішенням суду від 08.10.2018 року у по справі №495/7129/17, однак нотаріус не перевірив терміни виникнення боргу та видав виконавчий напис після спливу трирічного терміну, керуючись розрахунком відповідача по справі, який не відповідає дійсності.

У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За положеннями п. 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

З огляду на те, що судом в справі №826/20084/14 визнано нечинною та незаконною Постанову КМУ від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін, що вносяться до Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині, зокрема, п. 2 вказаних змін до Положення КМУ, то у приватного нотаріуса не було законних підстав вчиняти виконавчий напис, керуючись п. 2 вказаного Положення КМУ.

Згідно з п. 10.2 Постанови Пленуму вищого адміністративного суду України №7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. Вказаний правовий висновок також міститься у постанові ВС у справі № 970/13233/17 від 29 січня 2019 року.

За таких умов приватний нотаріус мав право вчинити виконавчий напис виключно на нотаріально посвідченій угоді, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, як не передбачено п. 1 Положення КМУ.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій Формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що Виконавчий напис, вчинений 17.12.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем, зареєстрований в реєстрі за №6231, вчинений з порушенням вимог чинного законодавства та є таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувана (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

За правилами ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановленихст. 82 ЦПК України.

Згідно ч. ч. 1-2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду справи та розподіл судових витрат

Відтак, аналізуючи наявні у справі докази у їх сукупності, виходячи із системного тлумачення норм чинного законодавства, які регулюють дані правовідносин у контексті з`ясованих судом обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК» ЕЛІТ ФІНАНС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Вельков Олег Віталійович про визнання виконавчого нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги позивача ОСОБА_1 задоволені у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь позивача в розмірі 908,00 гривень - судовий збір за подання позову та 454,00 гривень - судовий збір за подання клопотання про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 18, 207, 516, 526, 610, 626 - 628, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, ст. ст. 50, 87 89 Закон України «Про нотаріат», ст.ст. 13, 141, 263, 265, 272, 280, 284, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЕЛІТ ФІНАНС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Вельков Олег Віталійович про визнання виконавчого нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тараса Володимировича, виданого 17 грудня 2020 року, Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК» ЕЛІТ ФІНАНС», зареєстрованого в реєстрі за №6231 таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК» ЕЛІТ ФІНАНС» (, 03056, м.Київ, провулок Ковалевської, буд.19, офіс 147) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 сплачений судовий збір у сумі 908,00 грн. та 454,00 грн..

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено 12.11.2021 року.

Суддя