Справа №751/1040/21
Провадження №2/751/684/21
24 травня 2021 року місто Чернігів
Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а
в складі: головуючого - судді Овсієнко Ю. К.
за участю секретаря Ващиліна Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТ СІВЕР БУД» про стягнення заробітної плати,
Встановив:
Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТ СІВЕР БУД» від 06.11.2019 №14 ОСОБА_1 прийнято на роботу безстроково, де він працював на посаді монтажника будівельника з 07.11.2019 року. Позивач працював монтажником в зоні відчуження в м. Чорнобиль.
На підставі повідомлення про призов на військову службу за контрактом позивачем був укладений контракт про проходження служби військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу з військовою частиною НОМЕР_1 30.07.2020 року.
Про укладення контракту позивачем було одразу повідомлено про це роботодавця. Відповідачем на підставі повідомлення про призов ОСОБА_1 видано наказ №35-к від 05.08.2020 про звільнення від виконання обов`язків за посадою у зв`язку з проходженням військової служби за контрактом на період з 30.07.2020 до фактичного закінчення військової служби.
З березня 2020 року ТОВ «АРТ СІВЕР БУД» не виплачує належну заробітну плату позивачу.
Всі неодноразові прохання позивача виплатити заборгованість по заробітній платі відповідачем були відхилені. Заробітна плата виплачувалась позивачу готівкою, на картковий рахунок грошові кошти не перераховувались.
З метою досудового врегулювання позивач звернувся до Управління Держпраці у Чернігівській області з відповідною заявою, де були викладені всі обставини справи.
Управлінням Держпраці у Чернігівській області надана відповідь, якою повідомлено, що в ході проведення позапланового контрольного заходу підтверджено факт невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період березень-жовтень 2020 року, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» в частині своєчасності виплати заробітної плати.
За результатами контрольного заходу в ТОВ «APT СІВЕР БУД» складено акт про результати інспекційних відвідувань, який направлено до правоохоронних органів та видано припис про усунення виявлених порушень.
Станом на день подання позову до суду заборгованість по виплаті заробітній платі виплачена не була, оригінал трудової книжки, з усіма записами про трудовий стаж знаходяться у відповідача.
Зазначає, що затримка виплати заробітної плати є порушенням законних прав позивача на отримання оплати за свою працю. Позивач одружений, вагітна дружина перебуває на його утриманні. Відсутність грошових коштів позбавляє його на належне забезпечення своєї життєдіяльності, змінює спосіб його життя, вимагає докладати додаткові зусилля для влаштування свого побуту. Позивач перебуває в скрутному матеріальному становищі та змушений звертатись до суду за захистом та відновленням його прав. Остання виплата заробітної плати була проведена в лютому 2020 року.
25.01.2020 подано адвокатський запит №01-2/4 до ТОВ «АРТ СІВЕР БУД» з проханням надати інформацію про доходи позивача з зазначенням нарахованої та виплаченої заробітної плати за період з березня по грудень 2020 року, січень 2021 року; довідку про заборгованість по заробітній платі позивача за період роботи з 07 листопада 2019 року станом на день надання відповіді на адвокатський запит; довідку про розмір середньоденної заробітної плати.
Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 22 лютого 2021 відкрив провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію ухвали суду про відкриття провадження по справі відповідачем отримано 04.03.2021 року, проте відзив на позовну заяву до суду не надано.
З урахуванням вищевикладеного судом ухвалено про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що згідно наказу ТОВ «АРТ СІВЕР БУД» від 06.11.2019 №14 позивач прийнятий на роботу у ТОВ «АРТ СІВЕР БУД» на посаду монтажника будівельного з 07 листопада 2019 року. На підставі повідомлення про призов ОСОБА_1 на військову службу за контрактом, видано наказ від 05.08.2020 №35-к про звільнення ОСОБА_1 від виконання обов`язків за посадою в зв`язку з проходженням військової служби за контрактом на період з 30.07.2020 до фактичного закінчення військової служби. Вказані обставини підтверджуються листом Управління Держпраці у Чернігівській області від 13.11.2020 №812/25-к508/01/16-07 (а.с. 22).
Згідно довідки ТОВ «АРТ СІВЕР БУД» №3 від 02.02.2021 року, виданої монтажнику будівельному ОСОБА_1 , в тому що станом на: 29.07.2020 року середньоденна заробітна плата становить 404,26 грн.; 01.09.2020 р. середньоденна заробітна плата становить 427, 34 грн.; 02.02.2021 р. середньоденна заробітна плата становить 427,34 грн. (а.с. 26).
Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ч.3 ст. 119 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин - укладення контракту) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Частиною другою статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що громадяни України, призвані на військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою та четвертою статті 119 КЗпП України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57 частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що гарантії, передбачені частинами третьою, четвертою ст.119 КЗпП України надаються не тільки особам, які були призвані на військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, але і тим, що були прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, на час дії особливого періоду.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні діє з 18 березня 2014 року, моменту оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 та закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. Згідно з роз`ясненнями Міністерства оборони України, викладеними у листах № 322/2/8417 від 01 жовтня 2015 року, № 316/1/906 від 20 жовтня 2016 року «Щодо дії особливого періоду», скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України. З огляду на зміст заходів мобілізації та демобілізації, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», закінчення заходів мобілізації, без прийняття рішення щодо проведення демобілізації, не припиняє особливий період. Президент України рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу та про демобілізацію не приймав. Рішенням Ради національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01 березня 2014 року, яке введене в дію Указом Президента України від 02 березня 2014 року № 189/2014, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.
Позивач був прийнятий на військову службу за строковим контрактом під час особливого періоду, дія якого не закінчилася, рішення про демобілізацію не прийнято, на нього розповсюджуються гарантії збереження місця роботи, посади і середнього заробітку на підприємстві, в якому він працював на час вступу на військову службу, передбачені ст.119 КЗпП України.
Норми ст.119 КЗпП України, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вказують на наявність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час проходження ним військової служби за контрактом, починаючи з часу його укладання з 30.07.2020 p.- по час звернення до суду.
Відповідно до ч.3 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.
Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (стаття 2). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3).
У відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року №159 затвердив «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати».
Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Пунктами 4, 5 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4). Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5).
Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі №6- 43цс14, від 14 грудня 2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР, Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.
Таким чином право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. Використане у статті 3 Закону та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).
Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження виплати заборгованості по заробітній платі за спірний період в повному обсязі.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову, позов задоволений у повному обсязі, тому з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір в сумі 908,00 грн.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.
Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.
Із матеріалів справи вбачається, що 23 січня 2021 року між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Приходько та Партнери» в особі Керуючої АБ адвокатом Приходько О.С., був укладений договір про надання правової допомоги (а.с. 14-15), та Додатковий договір щодо визначення гонорару до договору про надання правової допомоги від 23 січня 2021 р. (а.с. 16).
Встановлено, що позивачем надані докази понесення судових витрат на оплату правової допомоги і у позовній заяві наявне відповідне клопотання про відшкодування вказаних понесених витрат, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5500 грн. 00 коп.
Суд визнає необхідним застосувати п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у справі про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 280-288, 354, 355 ЦПК України, КЗпП України, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», суд,-
Рішення в частині стягнення заробітної плати підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТ СІВЕР БУД» (, адреса місцезнаходження: 14000, м. Чернігів, провулок Коцюбинського, буд. 4/9) на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) компенсацію втрати частини заробітної плати, нарахованої відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ в сумі 2583 (дві тисячі п`ятсот вісімдесят три) гривні 44 копійки без утримання податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТ СІВЕР БУД» (, адреса місцезнаходження: 14000, м. Чернігів, провулок Коцюбинського, буд. 4/9) на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТ СІВЕР БУД» (, адреса місцезнаходження: 14000, м. Чернігів, провулок Коцюбинського, буд. 4/9) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. на користь держави.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий - суддя Ю. К. Овсієнко