З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"17" листопада 2021 р. Справа № 596/879/21
Провадження № 2/596/372/2021
Гусятинський районний суд Тернопільської області
в складі : головуючого суду Лисюк І.О.
за участю секретаря Федорів О.П.. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин за правилами спрощеного позовного провадження справу позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 16 червня 1990 року зареєстрований органом ЗАГС м.Тбілісі, актовий запис № 1225, свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 . Від даного шлюбу у них неповнолітніх дітей не має. Сімейні стосунки між ними не склалися через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Фактично шлюбні відносини припинені. Збереження сім`ї неможливе і суперечить інтересам позивача.
Ухвалою судді Гусятинського районного суду Тернопільської області від 09 липня 2021 року провадження у зазначеній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
Сторони по справі належним чином повідомлені про призначення справи про розірвання шлюбу до судового розгляду відповідно положень ст.128 ЦПК України.
Позивач ОСОБА_1 надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності. (а.с.28).
Відповідач ОСОБА_2 повторно в судове засідання не з`явився, письмовий відзив суду не надав, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав.
Суд приходить до висновку, що у зв`язку з наведеними обставинами, при відсутності заперечень зі сторони позивача, яка згідно письмового клопотання просить справу слухати у її відсутності, слід вирішити справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутності сторін, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд приходить до наступних висновків.
Згідно з ч.1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституціії України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 1 ст. 414 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається ЦПК, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Згідно до ч.1 ст. 16, ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.
Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.
Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 червня 1990 року, який зареєстрований Урочистим відділом ЗАГС м.Тбілісі, актовий запис № 1225, свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .(а.с.3).
Як вбачається із змісту пояснень ОСОБА_1 , викладених заяві по суті, вона вважає, що сімейні стосунки між ними не склалися через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Фактично шлюбні відносини припинені. Збереження сім`ї неможливе і суперечить її інтересам. (а.с.14).
Судом встановлено, що причиною припинення сімейних відносин подружжя являється втрата порозуміння та різні погляди на життя.
Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.
Згідно зі ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.
Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги заяву позивача, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.
При таких обставинах справи суд вважає, що підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача і тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами.
Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в сумі 908 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.105, 109, 110, 112-114 Сімейного Кодексу України, ст. 4, 7, 10, 13, 81, 130, 141, 223, 247, 263-266, 274, 280 Цивільного процесуального кодексу України, Законом України «Про міжнародне приватне право», суд, -
Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про розірвання шлюбу, задовольнити.
Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 16 червня 1990 року в м. Тбілісі, Урочистий відділ РАЦС, актовий запис за №1225. (Свідоцтво про одруження V-ТИ №279255, видане 16.06.1990 року м. Тбілісі, Урочистий відділ РАЦС)
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн.
Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 17 листопада 2021 року.

Суддя Ірина ЛИСЮК