ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8356/21 Справа № 206/5629/19 Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О. П. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.,

суддів - Лаченкової О.В., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі - Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Восьма дніпровська державного нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та ОСОБА_5 про визнання права власності на частину домоволодіння, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину домоволодіння. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач посилалася на те, що з відповідачем ОСОБА_1 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 22 серпня 1991 року по 1994 рік. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу вони впродовж року не проживали сумісно. Але згодом примирились та 22.12.1995 року повторно зареєстрували свій шлюб, актовий запис №562. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька ОСОБА_4 .

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2014 року шлюб між сторонами у справі розірвано. Рішенням суду встановлено, що сторони припинили фактичні шлюбні відносини з початку березня 2013 року.

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з вимогою про позбавлення права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що має право власності у спірному будинку з наступних підстав. Згідно договору дарування від 18.06.1997 року ОСОБА_1 належить 2/5 частини жилого будинку А-1 з відповідною частиною надвірних побудов, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та розташований на земельній ділянці розміром 928 кв.м. На вищевказаній земельній ділянці були розташовані: жилий цегляний будинок А-1, жилою площею 41,7 кв.м., сарай Б цегляний, літня кухня В цегляна, гараж Г цегляний, вбиральня, душ Д, Е цегляні, спорудження №1-4, І. Цей дар згідно договору дарування було оцінено в 5097 грн.

Належне ОСОБА_1 право власності на 2/5 частини спірного домоволодіння було належним чином зареєстровано 23.02.1999 року в КП «ДМБТ» в реєстрову книгу №18 за реєстровим номером 128. При цьому між ОСОБА_1 , з яким вона на час дарування була у шлюбі, та його матір`ю ОСОБА_6 , якій залишилось належати на праві власності 3/5 частини домоволодіння, був визначений порядок користування та на належні ОСОБА_1 2/5 частини у житловому будинку А-1 було виділено житлові кімнати 2-4 житловою площею 8,8 кв.м. та 2-5 житловою площею 20,1 кв.м.

Договір дарування був укладений 18.06.1997 року напередодні народження ІНФОРМАЦІЯ_2 другої дитини - доньки ОСОБА_7 . Сторони родиною проживали у двох житлових кімнатах будинку та, очікуючи народження другої дитини, планували поліпшити свої житлові умови за рахунок побудови нових приміщень в цьому будинку. Перед будівництвом нових приміщень позивач наполягала, щоб частина спірного будинку належала саме її чоловіку, а не його батькам. Після укладення договору дарування, за яким її відповідач ОСОБА_1 став власником 2/5 частин спірного будинку, та після народження доньки, сторони у справі почали будівництво нових приміщень до приміщень, які вже мали у користуванні.

Рішенням виконкому Самарської районної ради м. Дніпропетровська №636 від 21.11.1997 ОСОБА_1 , з яким на той час позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі, отримав дозвіл на будівництво прибудови до житлового будинку по АДРЕСА_1 : спальні розміром 4,0 х 2,2 м, передньої розміром 1,0 х 5,0 м, кухні розміром 4,0 х 2,2 м, ванної розміром 2,0 х 1,5 м, в приміщенні 1-4 виконати вікно (нині жила кімната 2-4 площею 8,8 кв.м.).

Вони добудували в житловому будинку А-1 ще одну житлову кімнату 2-6 площею 9,6 кв.м. (житлова прибудова А''-1), передню 2-1 площею 6,0 кв.м., санвузол 2-3 площею 2,8 кв.м., кухню 2-2 площею 5,7 кв.м. (прибудова А'-1), ганок а', навіс над ганком а'.

05.06.2009 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво № НОМЕР_1 про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів будівельних норм і правил. Вказаним свідоцтвом Інспекція держархбудконтролю у Дніпропетровській області засвідчила відповідність закінченого будівництвом об`єкта - житлова прибудова (літ. А''-1) до житлового будинку, нове будівництво АДРЕСА_1 , загальна площа прибудови 9,4 кв.м., у тому числі житлова 9,4 кв.м., проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтвердила його готовність до експлуатації. Замовником об`єкта будівництва зазначено ОСОБА_1 .

У даному випадку прибудови не являються самовільним будівництвом, належним чином узаконені, додаткової реєстрації права власності на вказані прибудови не потребується. При цьому, лише змінились ідеальні частки співвласників у домоволодінні.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2008 року та актом від 21.07.2009, складеного фахівцем КП «ДМБТІ» ДОР встановлено, що домоволодіння складається з: житлового будинку літ. А-1, одноповерхового, який має дві окремі квартири, господарчих будівель та споруд. У фактичному користуванні власника ОСОБА_1 знаходиться: у житловому будинку А-1 приміщення: 2-4, 2-5 площею 28,9 кв.м. вартістю 27098 грн., житлова прибудова А``-1 вартістю 30366 грн., прибудова А ```-1 вартістю 43285 грн., ганок а` вартістю 2356 грн., навіс над а` вартістю 534 грн., душ Е вартістю 404 грн., убиральня Д вартістю 933 грн., гараж Г вартістю 12406 грн., літня кухня Б вартістю 3732 грн., сарай О вартістю 1688 грн., сарай Н вартістю 1642 грн., вольєр И вартістю 1528 грн., навіс 3 вартістю 276 грн., альтанка Ж вартістю 620 грн., огорожа №2 вартістю 10626 грн., колодязь № 5 вартістю 530 грн. Всього на суму 147188 грн., що складає 71/100 частину домоволодіння.

Вартість побудованих ОСОБА_1 та позивачем житлової прибудови А``-1, прибудови А```-1, ганку а` та навісу над ганком а` становить станом на 31.07.2009 (дата складання акту ідеальних часток) 76541 грн., що становить більш ніж 1/2 частину вартості 71/100 частини домоволодіння - ідеальної частки, яка належить ОСОБА_1 (147188 грн. (вартість 71/100 частини) 76541 грн. (вартість збудованих приміщень спільно ОСОБА_1 та нею) = 70647 грн.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно - будівельної експертизи 54/55-20, складеної 26.03.2020 експертом ДНІСЕ, приміщення та споруди в житловому будинку: житлова кімната 2-6 площею 9,5 кв.м. (житлова прибудова А``-1), передня 2-1 площею 6,0 кв.м., санвузол 2-3 площею 2,8 кв.м., кухня 2-2 площею 5,7 кв.м. (прибудова А```-1), ганок а, навіс під ганком а, складають 37/100 частин в домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням фактично існуючих будівель і споруд та зазначених у технічній документації.

Ринкова вартість домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , складає 877983 грн.

Позивач вважає, що їй на праві власності належить Ѕ частина від ідеальної частки, яка належить ОСОБА_1 . Так, ОСОБА_1 належить за договором дарування 2/5 частини спірного домоволодіння, що дорівнює 40/100 частинам (100 : 5 х 2). Приміщення і споруди, які вони з ОСОБА_1 побудували в період шлюбу внаслідок спільних трудових та грошових затрат, становлять 37/100 частин. Разом ідеальна частка ОСОБА_1 становить 77/100 частин домоволодіння (40/100 + 37/100). Вартість 40/100 (2/5) частин домоволодіння становить 351193,2 грн. (877983 грн.: 100 х 40). Вартість 37/100 частин домоволодіння становить 324853,71 грн. (877983 грн. : 100 х 37). Вартість 77/100 частин домоволодіння складає 676046, 91 грн. (351193,2 грн. + 324853,71 грн.).

Тобто, фактично ідеальна частка відповідача та її вартість збільшились вдвічі за рахунок побудованих в період шлюбу за сумісні кошти та сумісним трудом приміщень та споруд.

Позивач зазначила, що 77/100 частин спірного домоволодіння являється спільним сумісним майном подружжя та вона має право на Ѕ частину цього майна, а саме - на 38,5/100 частин, оскільки за час шлюбу грошовими коштами, особистим трудом було збільшено особисте майно ОСОБА_1 вдвічі, що являється суттєвою обставиною.

Крім того, було збільшено не просто особисте майно чоловіка, а поліпшені житлові та побутові умови проживання сім`ї в житловому будинку. У спірному будинку позивач проживала з 1991 року, коли був зареєстрований перший шлюб. Зареєстрована в будинку з 1998 року, тобто після укладання та посвідчення договору дарування на ім`я ОСОБА_1 . Діти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проживали в будинку з дня свого народження. Позивач з дітьми вимушена була піти з будинку, оскільки ОСОБА_1 порушував подружню вірність, вживав спиртні напої, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, поводив себе агресивно, погрожував спричинити шкоду життю та здоров`ю.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 одразу створив нову сім`ю, зареєстрував новий шлюб та привів нову дружину в будинок. Іншого житла ані вона, ані спільні діти сторін не мають.

На підставі наведеного позивач просила визнати 77/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнати за нею, ОСОБА_2 , право власності на 38,5/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 104,3 кв.м., житловою площею 50,8 кв.м., у праві спільної сумісної власності. Стягнути з ОСОБА_1 на її користь судові витрати.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 25/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 104,3 кв.м., житловою площею 50,8 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 6400 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.08.1991 року по 1994 рік. В період шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження (т.1 а.с.25)

22.12.1995 року між ними було повторно зареєстровано шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб, актовий запис №562 ( а.с.8) В період шлюбу у них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження (т.1 а.с.24)

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2014 року шлюб розірвано (т.1 а.с.9)

Згідно договору дарування від 18.06.1997 року ОСОБА_1 належить 2/5 частини жилого будинку А-1 з відповідною частиною надвірних побудов, що знаходиться в АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці розміром 928 кв.м. Належне право власності на 2/5 частини спірного домоволодіння було зареєстровано в КП «ДМБТІ» в реєстрову книгу № 18 за реєстровим номер 128 23.02.1999 року (т.1 а.с.10)

Рішенням виконкому Самарської районної ради м. Дніпропетровська №636 від 21.11.1997 року ОСОБА_1 отримав дозвіл на будівництво прибудови до житлового будинку по АДРЕСА_1 : спальні розміром 4,0 *2,2 м, передньої розміром 1,0*5,0 м, кухні розміром 4,0*2,2 м, ванної розміром 2,0*1,5 м, в приміщенні 1-4 виконати вікно (т.1 а.с. 17)

Надалі в житловому будинку А-1 було добудовано житлову кімнату 2-6 площею 9,6 кв.м., передню 2-1 площею 6,0 кв.м., санвузол 2-3 площею 2,8 кв.м., кухню 2-2 площею 5,7 кв.м., ганок а, навіс над ганком а.

Відповідно до довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 03.07.2020 року всього в будинку зареєстровано 6 осіб, поміж іншого ОСОБА_2 зареєстрована з 03.12.1998 року, ОСОБА_4 зареєстрована з 03.12.1998 року, ОСОБА_3 зареєстрований з 26.02.2009 року (т.1 а.с.236).

05.06.2009 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво № НОМЕР_1 про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів будівельних норм і правил. Вказаним свідоцтвом Інспекція Держархбудконтролю у Дніпропетровській області засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта житлова прибудова (літ. А-1) до житлового будинку, нове будівництво АДРЕСА_1 , загальна площа прибудови 9,4 кв.м, у тому числі житлова 9,4 кв.м., проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтверджує його готовність до експлуатації. (т.1 а.с.18)

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.1 а.с. 93).

Відповідно до заповіту залишеного нею за життя вона заповіла все належне їй майно ОСОБА_1 (т.1 а.с. 94).

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_10 суду показав, що у 1997 році сторони розпочали добудовувати будинок, він допомагав будувати, а до цього подружжя жило в квартирі. Коли власники вирішили продати кватиру, батьки відповідача запропонували подружжю жити разом з ними, тільки вирішили оформити половину будинку нотаріально, все оформили та переїхали жити. Коли подружжя жило в квартирі, вони збирали кошти на придбання квартири, але вклали всі кошти у добудову. В сторін був син, вони чекали на другу дитину, у них не було ні кухні, ні ванни, потрібно було поліпшувати житлові умови. Сторони на той час перебували у зареєстрованому шлюбі. Свати також допомагали, але не дуже, більше вказували, де та що роботи, він це бачив особисто. Скільки саме подружжя мало заощаджень, йому не відомо. Подружжя найняло двох каменярів. Він допомагав робити проводку та фарбувати. Наймані люди робили опалення. Гроші у них були, будівництво робили собі, а не батькам. Добудову робили до половини батьків. Вони з дружиною поклеїли шпалери. Він працював там від початку до кінця будівництва, допоміг викопати зливну яму та доробити ганок. Фактично добудували ванну, кухню, коридор, ганок та зливну яму. Будівництво розпочали у 1997 році у 2013 році завершили, у 1998 році знову починали. Чи оформлювались документи щодо прибудови йому не відомо, знає, що зять їздив для вирішення цього питання. Позивач до декрету працювала у невеликому магазині. Зять отримував харчові пайки на роботі. Деякі будівельні матеріали купувалися, а деякі так привезені були. З робітниками розраховувалося молоде подружжя, а не батьки.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_5 суду показав, що на будівництво гроші були у нього та його дружини. Будівельні матеріали були придбані за свої кошти. За всі роботи розраховувався він та його дружина ОСОБА_6 . Під час будівництва він був на пенсії, дружина також була на пенсії, були кошти окрім пенсії, вони відкладали та зберігали вдома. Окрім них, ані ОСОБА_11 , ані її батьки не надавали коштів на будівництво прибудови. На той час ОСОБА_2 не працювала, вона була в декреті. ОСОБА_10 це батько ОСОБА_11 , гроші не давав, будівельні матеріали не купував. В будівництво було вкладено 5-7 тисяч, вони не записували. Дерево купували на складі дерева на ОСОБА_12 , шифер купували у Придніпровську. Прибудова будувалась до тієї частини будинку, яку він подарував своєму сину. Квитанцій про придбання будівельних матеріалів немає, тому що тоді був такий час, треба було, ішли та купували будівельні матеріали. В прибудові жив син з сім`єю. Оформленням документів на прибудову займався син. На момент будівництва позивач та відповідач перебували у шлюбі, де жили до цього, він не пам`ятає. Батько ОСОБА_11 допомагав його сину. З батьком ОСОБА_11 він не розраховувався за роботу. ОСОБА_11 на будівництві клеїла шпалери, може щось пофарбувала батареї. Віконні рами, двері він купував у місті, привозив машиною з причепом. Було поставлено два вікна на кухні і в спальні. Вони привезли ванну, яку купував він за свої кошти, квитанції раніше не було такого, щоб тільки купив так квитанцію, тоді забрав та поїхав. Коли подарували синові 2/5 частки на цю площу прийшлися дві житлові кімнати: спальня 3*2,5 кв.м. та зала 6*3,5 кв.м. Вирішив подарувати синові 2/5 частини будинку для того, щоб він мешкав поряд та не ходив по приймах. Батько позивача виклав шлакоблок, сотню не більше, проводку зробив. Від ОСОБА_10 не отримали жодної копійки.

Відповідно до технічного паспорту спірне домоволодіння складається з: житлового будинку літ.А-1 ( у тому числі прибудови: літ. А-1, літ. А-1, літ. А'''-1, літ. А-1 самочинна, літ. а'-1 самочинна), літня кухня літ. Б, гараж літ.Г, сарай літ. Н, сарай літ. О, гараж літ.Г ( самочинний), убиральня літ. Д, душ літ.Е, альтанка літ.Ж, навіси літ. З,Л, вольєр літ.И, теплиця літ.М ( самочинна), огорожі та споруди № 1-5,І. При цьому встановлено, що літня кухня літ.Б переобладнана з частини сараю літ.Б «колишня» (узаконенню не підлягає); сарай літ.Н виділений з частини сараю літ.Б «колишня» ( узаконенню не підлягає); сарай літ.Н видліений з частини сараю літ. Б «колишня» ( узаконенню не підлягає) літня кухня літ.В «колишня» - знесена. (т.3 а.с. 39-42).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи 54/55-20 поліпшення приміщення 2-6 (житлова прибудова А-1), 2-1,2-3,20-2 ( прибудова А-1), ганок а, навіс над ганком а складають 37/100 частин домоволодіння (т.1 а.с.171-180).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження №4857/4858-20 від 15.01.2021 року приміщення в житловому будинку А-1: житлова 2-4 площею 8,8 кв.м., житлова 2-5 площею 20,1 кв.м., якими фактично користується ОСОБА_1 , що набуті у власність за договором дарування від 18.06.1997 року, посвідченим Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-1187 складають 13/100 частин у домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 (т.3 а.с.133-135).

Таким чином, загальна частка ОСОБА_1 складає 50/100 частин у домоволодінні розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , за фактичним користуванням, а саме: в житловому будинку А-1: житлва 2-4 площею 8,8 кв.м., житлова 2-5 площею 20,1 кв.м., житлова 2-6 площею 9,4 кв.м. ( житлова прибудова А-1), передня 2-1 площею 6,0 кв.м, кухня 2-2 площею 5,7 кв.м., санвузол 2-3 площею 2,8 кв.м. ( прибудова А'''-1); ганок а'; навіс над ганком а'; частка ОСОБА_6 після смерті якої користується ОСОБА_5 , складає 50/100 частин у домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , за фактичним користуванням, а сааме: в житловому будинку А-1: передня 1-1 площею 10,7 кв.м, житлова 1-2 площею 6,2 кв.м. коридор 1-3 площею 10,8 кв.м, житлова 1-4 площею 6,3 кв.м, кухня 1-5 площею 10,1 кв.м, санвузол 1-6 площею 5,0 кв.м. ( прибудова а-1), І веранда площею 2,4 кв.м ( прибудова а'-1): ганок а, гараж Г, літня кухня Б, вбиральня Д, душ Е, альтанка Ж, навіс З, вольєр И, навіс Л, теплиця М, сарай Н, сарай О, споруди: №1- огорожа, №2 огорожа, №3 ворота, ; 5 колодязь, і вимощення, вигрібна яма, цоколь.(т.3 а.с.135)

Вирішуючи спір, суд вважав, що матеріалами справи встановлено, що подружжя потребувало поліпшення житлових умов, оскільки очікували на другу дитину, та після укладення договору дарування частини домоволодіння почали разом приймати міри щодо поліпшення житлових та побутових умов. Таким чином, суд вважав за можливе визнати частину домоволодіння, щодо якої здійснювались добудови та поліпшення житлових та побутових умов подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 їх спільною сумісною власністю.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції також правильно виходив з того, що домовленості щодо визначення часток у спірному майні не відбувалось, ані позивач, ані сумісні діти подружжя іншого житла не мають, постійно проживали в спірному домоволодінні, вартість домоволодіння після поліпшення істотно збільшилась внаслідок сумісних трудових та грошових ресурсів подружжя, а тому необхідно визнати за позивачем ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину спірного майна, а саме, на 25/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд помилково визнав право власності на частину домоволодіння за позивачкою без визнання права спільної сумісної власності, як того вимагає законодавство, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в мотивувальній частині рішення, суд першої інстанції дослідив вказане питання та проаналізувавши вимоги закону та обставини справи, дійшов до висновку про необхідність визнання частини домоволодіння, щодо якої здійснювались добудови та поліпшення житлових та побутових умов подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 їх спільною сумісною власністю(а.с. 130, т.4).

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 на те, що висновок суду про те, що прибудови належним чином узаконені та додаткової реєстрації права власності не потребують не відповідає обставинам справи за вимогам закону, є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України № 834-УШ від 26.11.2015 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо централізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Частиною 2 ст. 5 цього Закону передбачено, якщо законодавством не передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законом порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Згідно ч.1 ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Відповідно до ч.2 ст. 186 ЦК України приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 27 Постанови пленуму ВСУ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України, розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гараж, літні кухні тощо на підставі положень статей 186,381 ЦК України є приналежністю головної речі (будинку). У зв`язку із цим положення частини 5 статті 376 ЦК України не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу.

Так, 05.06.2009 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво № НОМЕР_1 про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів будівельних норм і правил, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта житлова прибудова (літ. А-1) до житлового будинку, нове будівництво АДРЕСА_1 , загальна площа прибудови 9,4 кв.м., у тому числі житлова 9,4 кв.м., та підтверджує його готовність до експлуатації.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи 54/55-20 поліпшення приміщення 2-6 (житлова прибудова А-1), 2-1,2-3,20-2 ( прибудова А-1), ганок а, навіс над ганком а складають 37/100 частин домоволодіння (т.1 а.с.171-180).

Таким чином висновок суду про те, що прибудови не є самовільним будівництвом, належним чином узаконені та додаткової реєстрації права власності не потребують, є вірним.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо повної та одноособової участі його батьків у здійсненні будівництва, як на підставу для відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 , не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження вищезазначених обставин.

Натомість, судом першої інстанції в повному обсязі досліджено обставини щодо здійснення сторонами справи добудови та поліпшення житлових та побутових умов у спірному домоволодінні, надано оцінку усім аргументам сторін та доказам по справі, в тому числі поясненням сторін та свідків.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи, приведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка.

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2021 року залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: Н.М.Деркач

О.В.Лаченкова

І.Ю.Ткаченко