Справа № 463/7496/21
Провадження № 2/463/1450/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Рудакова Д. І.

з участю секретаря судового засідання Ліпчанської А.В.,

позивача ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м.Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання іпотеки припиненою, вилучення з реєстру запису про іпотеку та запису про заборону відчуження нерухомого майна,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання іпотеки припиненою, вилучення з реєстру запису про іпотеку та запису про заборону відчуження нерухомого майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.04.2008 між ОСОБА_1 та пат «Брокбізнесбанк» укладено кредитний договір № 61/08/Ф, відповідно до якого йому був наданий кредит у розмірі 75 000 доларів США на строк з 07.04.2008 по 06.04.2023 зі сплатою процентів у розмірі 14.50 % річних. Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти, виконувати всі зобов`язання у строки, що передбаченні договором. В якості забезпечення був укладений іпотечний договір від 08.04.2008 року яким накладено обтяження на заставлене майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Марко Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2274. Повне виконання зобов`язання за кредитним договором, а саме сплата заборгованості з врахуванням відсотків за користування кредитом відбулося 30.12.2011, оскільки ОСОБА_1 достроково повернув суму кредиту та виконав зобов`язання за договором. Враховуючи наведене ОСОБА_1 звернувся з письмовим зверненням до ПАТ «Брокбізнесбанк» про припинення обтяження на майно, оскільки повністю сплатив тіло кредиту та нараховані відсотки. 10.05.2017 ПАТ «Брокбізнесбанк» надав йому відповідь згідно якої слідує, що у нього наявна заборгованість за кредитом: пеня за прострочення сплати процентів 4,13 дол. США, в також за прострочення сплати процентів за весь час такого прострочення, банк вимагає сплатити 3% річних у розмірі 0,43 долара США. 23.05.2017 позивач здійснив необхідну оплату. Відповідно 23.05.2017 року повторно звернувся з заявою до ПАТ «Брокбізнесбанк», долучивши квитанцію про оплату пені та 3% річних, про припинення обтяження на заставлене майно. У відповідь отримав лист про те, що 11.06.2014 розпочата ліквідація АТ «Брокбізнесбанк» на підставі Постанови правління Національного банку України від 10.06.2014. Окрім цього позивач 01.03.2018 звертався із письмовою заявою до ліквідатора АТ «Брокбізнесбанк» п.Міхно С.С. та відповіді не отримав. Лише 02.07.2020 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Брокбізнесбанк» повідомив позивача, про те що відповідно до інформації, що знаходиться в розпорядженні Фонду протягом ліквідаційної процедури ПАТ «Брокбізнесбанк», станом на 01.07.2020 зобов`язання за кредитним договором № 61/08/Ф від 07.04.2008 клієнта ОСОБА_1 перед ПАТ «Брокбізнесбанк» відсутня. На адвокатський запит від 30.10.2020 отримано аналогічну відповідь, що станом на 16.11.2020 у Фонді гарантування вкладів фізичних осіб відсутня інформація, щодо кредитного договору № 61/08/Ф від 07.04.2008, що укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Брокбізнесбанк». 15.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса з проханням надати нотаріальну послугу та зняти заборону щодо відчуження нерухомого майна та реєстрації припинення обтяжень та припинення іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проте нотаріусом відмовлено у наданні такої послуги у зв`язку із відсутністю з необхідним переліком документів. Враховуючи наведене позивач звернувся до суду із зазначеним позовом про визнання іпотеки припиненою, вилучення з реєстру запису про іпотеку та запису про заборону відчуження нерухомого майна. Ч. 1 ст. 598 ЦПК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Виходячі зі змісту ст.ст. 526, 599 ЦК України, зобов`язання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначенні у договорі або законі, то вони повинні бути виконанні відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Ухвалою судді від 05 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

20.09.2021 за правилами загального позовного провадження ухвалою суду від 20.09.2021 закрито підготовче провадження, а справу призначеного до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд постановити рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ "Брокбінезбанк" в судовому засіданні проти наданого позову заперечив, посилаючись на те, що позивач звернувся із позовом до неналежних відповідачів. Правонступництво це перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого, в свою чергу норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює діяльність Фонду, не містить положень, які дають підстави вважати, що Фонд гарантування є правонаступником банківської установи, зокрема ПАТ «Брокбізнесбанк», а тому вимоги є безпідставними.

Представник відповідача ПАТ "Брокбізнесбанк" у судове засідання не з`явився.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Судом встановлено, що 07.04.2008 між ОСОБА_1 та ПАТ «Брокбізнесбанк» укладено кредитний договір № 61/08/Ф, відповідно до якого йому був наданий кредит у розмірі 75 000 доларів США на строк з 07.04.2008 по 06.04.2023 зі сплатою процентів у розмірі 14.50 % річних. Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти, виконувати всі зобов`язання у строки, що передбаченні договором. В якості забезпечення був укладений іпотечний договір від 08.04.2008 року яким накладено обтяження на заставлене майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Марко Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2274.

Згідно з п. 1.2 договір іпотеки визначено строк дії договору - до повного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього.

До Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та до Державного реєстру іпотек були внесені відповідні записи про обтяження.

Повне виконання зобов`язання за кредитним договором, а саме сплата заборгованості з врахуванням відсотків за користування кредитом відбулося 30.12.2011, оскільки ОСОБА_1 достроково повернув суму кредиту та виконав зобов`язання за договором. Варто зазначити, що в позивача по сплаті кредитного договору виникла заборгованість заборгованість за кредитом: пеня за прострочення сплати процентів 4,13 дол. США, в також за прострочення сплати процентів за весь час такого прострочення, банк вимагає сплатити 3% річних у розмірі 0,43 долара США. Та така ним була погашена 23.05.2017, що підтверджується копією квитанції про оплату від 23.05.2021 (а.с.18). Судом враховано доводи позивача наведенні у позовній заяві.

За приписами статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк a6o інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуться надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язусться повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа «Позика» ЦК України.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту a6o інших вимог, що звичайно ставляться.

Належне виконання також включає в себе виконання зобов`язання належними сторонами, в обумовлені строки, в погодженому a6o визначеному місці тощо. Неналежно проведене виконання не припиняє зобов`язання, а лише тягне за собою покладення на боржника нових обов`язків, які становлять міри цивільно- правової відповідальності (відшкодування збитків, стягнення неустойки тощо).

Згідно статті частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разi прострочення повернення чергової частини позикодавець мас право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статі 1052 та 1056 ЦК України регулюють відносини щодо забезпечення виконання зобов`язання позичальником та відмови від надання або одержання кредиту тощо.

Відповідно до частин першої та другої статті 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково a6o в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Позивач наполягає визнати припиненими зобов`язання за кредитним договором № 61/08/Фвід 07.04.2008. Припинення зобов`язань регулюється главою 50 ЦК України. Стаття 598 ЦК України встановлює, що зобов`язання припиняється частково a6o у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1). Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором a6o законом (ч. 2).

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні i користуванні Іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодвець має право в разi невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Слід зазначити, що припинення (розірвання) кредитного договору не припиняє кредитного зобов`язання, у межах якого позичальник зобов`язаний повернути cyмy кредиту, сплатити проценти та пеню за порушення строків виконання зобов`язання. Кредитне зобов`язання належить вважати припиненим з моменту виконання позичальником всіх обов`язків позичальника перед банком, які складають зміст цього зобов`язання.

Так у відповідності до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється уразi: припинення основного зобов`язання aбo закінчення строку дії іпотечного договору. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання i с дійсною до припинення основного зобов`язання a6o до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий i сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої i речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково a6o у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, с виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобовязання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так i зобов`язання за договором іпотеки, які с похідними від основного зобов`язання.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 463/3237/16-ц. Одночасно суд враховує висновки Великої Палати Верховного суду від 26.09.2019 по справі № 522/19757/16-ц згідно яких слідує, що суд відмовляє у задоволенні позову до неналежного відповідача.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 відповідачем зазначив Фонд гарантування вкладів фізичних осіб як правонаступника ПАТ «Брокбізнесбанк».

Особливості припинення банку як юридичної особи згідно з частиною четвертою статті 104 Цивільного кодексу України встановлюються Законом України "Про банки і банківську діяльність". Оскільки в силу вимог статті 6 законом України "Про банки і банківську діяльність" банки в Україні створюються у формі публічного акціонерного товариства або кооперативного банку, обов`язковому врахуванню підлягають норми розділу XVI Закону України "Про акціонерні товариства", якими врегульовано питання припинення акціонерного товариства.

Відповідно до ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", банк може бути ліквідований: за рішенням власників банку; у разі відкликання Національним банком України банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Національний банк України має право відкликати банківську ліцензію з власної ініціативи у разі, якщо: виявлено, що документи, надані для отримання банківської ліцензії, містять недостовірну інформацію; банк не виконав жодної банківської операції протягом року з дня отримання банківської ліцензії; встановлено систематичне порушення банком законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Національний банк України приймає рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом п`яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду.

Порядок відкликання банківської ліцензії у банку, що ліквідується за ініціативою власників, визначається нормативно-правовими актами Національного банку України.

Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Процедура ліквідації банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з дня внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Національний банк України вносить запис до Державного реєстру банків про ліквідацію банку на підставі отриманого від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення про затвердження ліквідаційного балансу та звіту ліквідатора.

Як вбачається із відомостей, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон) 15 жовтня 2019 року внесено запис №1000818 про державну реєстрацію припинення Публічного акціонерго товариства «Брокбізнесбанк» як юридичної особи, а отже, ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З викладених норм права вбачається, що кожна сторонами сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлений сторонами вимог та наданих ними доказів.

Як вбачається зі змісту ст. ст. 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Винятки становлять справи, вирішення яких є неможливим без участі усіх співвідповідачів у зв`язку із характером спірних правовідносин.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

ПАТ "Брокбізнесбанк" ліквідований, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб припиненні, зобов`язання за кредитним договором відсутні, відповідач Фонду гарантування вкладів фізичних осіб роз`яснював позивачу, що для реєстрації припинення обтяження та вилучення запису про обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно необхідно звернутися до відповідного державного реєстратора. З даною позицією суд погоджується. Встановлено, що позивач не звертався до державного реєстратора, нотаріуса за внесенням відомостей у реєстр речових прав з отриманням належно оформленої відповіді, у тому числі у разі відмови. Відмова останніх у вчиненні певної дії оформлюється відповідною постановою, яка може бути в свою чергу предметом оскарження. Суд вважає, що відповідач ПАТ "Брокбізнесбанк", відповідач Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не є належними у даній справі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У положеннях ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку що позов задоволенню не підлягає, оскільки пред`явлений до неналежних відповідачів, що не позбавляє позивача права звернутися до суду з аналогічним позовом до належного відповідача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову судові витати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 523, 564, 572, 575, 598 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання іпотеки припиненою, вилучення з реєстру запису про іпотеку та запису про заборону відчуження нерухомого майн - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду в порядку і строки передбачені ст.ст. 354, 355, п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення буде складено 25.11.2021.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк», місцезнаходження: 03057, м.Київ,пр.Перемоги,41, .

Відповідач: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, місцезнаходження: 04053, м.Київ, вул. Січових Стрільців,17, .

Суддя Д.І. Рудаков