П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 січня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом та просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 16 серпня 2018 року у загальному розмірі 123 515 грн. 62 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 16 серпня 2018 року, згідно якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України і відповідно формулярами та стандартними формами є «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи Банку». Позивач вказує, що підписаною заявою відповідача підтверджується факт повного інформування останнього про умови кредитування в банку, які були надані відповідачу для ознайомлення в письмовій формі. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на положення ст. 207, 638 ЦК України, а також вказує, що свідченням визнання відповідачем угоди є факт користування картковим рахунком та використання кредитних коштів. Позивач виконав свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. При цьому, ОСОБА_1 не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з порушенням зобов`язання за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 15 листопада 2020 року має заборгованість у розмірі 123 515 грн. 62 коп.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 січня 2021 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 16 серпня 2018 року у загальному розмірі 104 583 грн. 75 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що з моменту підписання фізичною особою анкети-заяви між кредитором та позичальником було укладено кредитний договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання позичальника до запропонованого кредитором договору. Позивач надав до суду довідку про надання інформації щодо умов кредитування (паспорт споживчого кредиту), особисто підписану відповідачем, в якій, зокрема, зазначено відсоткову ставку за користування кредитом. Тобто, сторонами було досягнуто усіх істотних умов договору. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, враховуючи, що при укладенні договору відсоткова ставка була визначена сторонами, про що зазначено в довідці, підписаній клієнтом. Позивач посилається постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 16 серпня 2018 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.22-23).

Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «Приватбанк», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 16 серпня 2018 року станом на 15 листопада 2020 року становить 123 515 грн. 62 коп., з яких: 104 583 грн. 75 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 18 931 грн. 87 коп. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.11-13).

Ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 18 931 грн. 87 коп. є необґрунтованими.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, виписку за договором, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку з зазначенням номерів кредитних карток, паспорт споживчого кредитування, Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карт та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 104 583 грн. 75 коп. за тілом кредиту і в цій частині рішення суду відповідачем не оскаржується.

АТ КБ «Приватбанк» оскаржує рішення суду в частині відмови у прострочених відсотків, вважаючи, що суд першої інстанції безпідставно не стягнув їх на користь позивача.

З наявної у матеріалах справи анкети-заяви від 16 серпня 2018 року, яка містить підпис позичальника, вбачається, що розмір відсотків не зазначено.

До позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» долучив паспорт споживчого кредиту, вказуючи, що суд повинен прийняти його до уваги, враховуючи висновок, що міститься у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц.

Однак, паспорт споживчого кредитування був підписаний ОСОБА_1 22 серпня 2018 року з терміном дії до 06 вересня 2018 року (а.с.25), тоді як анкета-заява підписана 16 серпня 2018 року (а.с.22). Заборгованість нарахована позивачем за період з 16 серпня 2018 року по 15 листопада 2020 року (а.с.11-13). Жодних даних про те, що паспорт споживчого кредитування стосується підписаної відповідачем заяви матеріали справи не містять, а, відтак, посилання позивача на вказаний доказ, який не має жодного відношення до укладеного 16 серпня 2018 року договору б/н, є безпідставними.

Відсутність заперечень щодо підпису паспорту відповідачем, факту укладення самого договору, умов оплати процентів за користування кредитними коштами, заперечень на позовну заяву та апеляційну скаргу не свідчить про те, що ОСОБА_1 погодився на нарахування процентів на умовах та в порядку, які застосовані банком.

Посилання позивача на надані суду Умови та правила надання банківських послуг Приватбанку, також є безпідставними, оскільки з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

03 липня 2019 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 342/180/17, в якій зробила висновок про те, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг надає кредитору можливість додавати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. А, отже, для того, щоб Умови та правила банку були застосовані необхідно, щоб вони містили підпис позичальника.

У постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17 Верховний Суд зазначив, що «разом з тим вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, пені та комісії за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, а також штрафів є безпідставними, оскільки наявні у матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг, які передбачали сплату процентів, пені, комісій не містять підпису ОСОБА_1, а отже, позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, погодилася на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, ознайомившись з ними. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач розуміла саме ці умови та погодилася з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому у цій справі не можна вважати Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку складовою частиною укладеного між сторонами договору, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню».

У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 вказано про те, що виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту.

У той же час, така виписка може бути прийнята до уваги судом при вирішенні вимоги про стягнення процентів, у разі якщо сторонами погоджено усі істотні умови договору в цій частині. Суд першої інстанції прийняв до уваги виписку по рахунку та стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту.

У разі відсутності у справі доказів, які вказують на обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення процентів, нарахованих на зазначених у позовній заяві умовах, суд позбавлений можливості самостійно обрахувати проценти за користування позичальником кредитними коштами.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з позичальника на користь позивача процентів відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду в цій частині без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог відповідачем не оскаржувалося, а, відтак, в апеляційному порядку не переглядається.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 січня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.