Провадження № 22-ц/4808/966/21
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Горейко М.Д., Томин О.О.

з участю секретаря Максимів Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 14 квітня 2021 року, вскладі судді Антоняка Т.М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Х-Адванс», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ІОЛІТ-ІФ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Гаражний кооператив «Соколи» про визнання недійсним та скасування рішення Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області; визнання недійсним договору та скасування рішення про державну реєстрацію переходу речових прав,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2016 року ТОВ «Х-Адванс» звернулося в суд з позовом, у якому з урахуванням заяви від 26 вересня 2019 року просило: визнати недійсним та скасувати рішення №2763209 від 31.05.2013 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області Лозової Х.О. про проведення державної реєстрації прав власності форма власності: приватна, розмір частки: 1/1 на гараж, що розташований: АДРЕСА_1 , гараж НОМЕР_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1) за суб`єктом: ОСОБА_2 , податковий номер НОМЕР_2 , відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відкриття реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна; визнати недійсним договір купівлі-продажу гаражу, що розташований: АДРЕСА_1 НОМЕР_3 , гараж НОМЕР_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1), укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Стецьків Д.М. 23.12.2014 року за №1928 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 18260846 від 23.12.2014 року прийняте приватним нотаріусом Стецьків Д.М. на підставі вище вказаного правочину (т.1 а.с.241-249).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯМ № 657804 від 25.10.2012 року ТОВ «Х-Адванс» є власником земельної ділянки кадастровий номер :09:003:0118, площею 6,2207 га по АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням - для обслуговування гаражної стоянки автомобілів, яку облаштовано тимчасово згідно рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 287 від 21.07.1998 року. На час звернення до суду взаємини між зацікавленими особами та позивачем, як власником земельної ділянки, врегульовано Тимчасовим порядком користування гаражною автостоянкою затвердженим протоколом № 1 загальних зборів учасників ТОВ «Х-Адванс» від 01.02.2013 року. Однак, всупереч чинному законодавству та без погодження з ТОВ «Х-Адванс», як власника землі, у 2013-му році Реєстраційною службою Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області прийнято рішення про первинну реєстрацію речових прав на окремі гаражі розташовані на належній ТОВ «Х-Адванс» земельній ділянці, як на новостворені об`єкти нерухомого майна та видано Свідоцтва про право власності на них.

14 квітня 2014 року позивачем оскаржено до Івано-Франківського окружного адміністративного суду рішення № 2763209 від 31.05.2013 року державного реєстратора про первинну реєстрацію як об`єкту нерухомого майна гаража № 74 ряд № НОМЕР_3 , та первинну реєстрацію речових прав на нього за ОСОБА_2 . Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.10.2015 року по справі № 809/1108/14, залишеною в силі ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2016 року адміністративний позов ТОВ «Х-Адванс» було задоволено частково. Визнано недійсними та скасовано рішення № 2763209 від 31.05.2013 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області про державну реєстрацію права власності на гараж, що розташований: м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_3 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1) за ОСОБА_2 , відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відкриття реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна.

Позивач зазначив, що16.06.2016 року Реєстраційною службою відмовлено у внесенні запису про прийняття вище вказаного судового рішення з тих підстав, що на момент розгляду заяви право власності на зазначене майно гараж перереєстровано за іншою особою на підставі договору купівлі-продажу гаражу, укладеного між ОСОБА_2 (як продавцем) та ОСОБА_1 (як покупцем), посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Стецьків Д.М. 23.12.2014 року за № 1928.

Позивач вказав, що ОСОБА_2 не мав права вчиняти щодо відповідного майна будь-яких правочинів, оскільки набув прав на нього всупереч чинного законодавства, а відчужуване ним право ще з 14.04.2014 року було предметом оскарження в суді за результатами якого 18.05.2016 року первинна державна реєстрація відчужених ОСОБА_2 речових прав була скасована. Крім того, на момент укладення оскаржуваного правочину у його сторін не було всіх необхідних для укладення оскаржуваного правочину документів.

Речове право власності на земельну ділянку, на якій розташовано відчужуваний гараж було зареєстровано за ТОВ «Х-Адванс», про що свідчить відповідний Державний акт на право власності на земельну ділянку. Будь-яких речових прав на користування відповідною земельною ділянкою на час укладення оскаржуваного правочину, чи на її капітальну забудову, за ОСОБА_2 чи ГК «Соколи» не було зареєстровано.

За договором оренди землі від 16.03.2006 року, укладеного між ГК «Соколи» та Івано-Франківською міською радою не передбачалося права капітальної забудови відповідної ділянки а ні для ГК «Соколи», а ні для його членів, а сам договір припинив свою дію ще 03.04.2007 року.

ОСОБА_2 здійснив розпорядження об`єктом нерухомості, первинна реєстрація якого, як і реєстрація відчужуваних ним за оскаржуваним правочином речових прав, здійснені всупереч закону та всупереч інтересів позивача. Як наслідок, подальше відчуження незаконно набутих у такий спосіб прав суперечить вимогам чинного законодавства та порушує права та охоронювані законом інтереси ТОВ «Х-Адванс» як власника земельної ділянки на якій розташовано об`єкт відчуження.

Оскільки постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2019 року постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.10.2015 року у вище згаданій адміністративній справі № 809/1108/14 скасовано, а провадження у справі закрито у зв`язку з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів з вказівкою на те, що даний спір має вирішуватися за правилами ЦПК України, а також на те, що питання законності оскаржуваного правочину в даній цивільній справі на пряму пов`язане з питанням законності первинного набуття ОСОБА_2 відчужуваних ним за оскаржуваним правочином речових прав, ТОВ «Х-Адванс» заявило вимогу про визнання недійсним та скасування рішення № 27613224 від 31.05.2013 року державного реєстратора про первинну державну реєстрацію прав ОСОБА_2 на гараж. В обґрунтування такої вимоги позивач зазначив, що вказана реєстрація здійснена з грубим порушенням вимог Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011р. № 703 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ЦК України (в діючих на той час редакціях), і стосувалася первинної реєстрації прав власності на об`єкт нерухомого майна збудований без будь-яких на те дозвільних документів на земельній ділянці, яка не відводилась для відповідних цілей особі, яка здійснила його будівництво.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 квітня 2021 року позов ТОВ «Х-Адванс», правонаступником якого є ТОВ «Іоліт-ІФ», задоволено.

Визнано недійсним та скасовано рішення №2763209 від 31.05.2013 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області Лозової Х.О. про проведення державної реєстрації прав власності форма власності: приватна, розмір частки: 1/1 на гараж, що розташований м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, ряд НОМЕР_3 , гараж НОМЕР_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1) за ОСОБА_2 , відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відкриття реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу зазначеного гаражу, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Стецьків Д.М. 23.12.2014 року за №1928.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 18260846 від 23.12.2014 року прийняте приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Стецьків Д.М. щодо вищевказаного об`єкту нерухомого майна.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Х-Адванс» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4677 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає рішення суду необґрунтованим, ухваленим з неповним дослідженням усіх обставин та доказів у справі, з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Суд помилково посилався на ч. 4 ст. 82 ЦПК України щодо обставин встановлених постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.10.2015 року та рішення господарських судів у справі 909/837/13, які на даний час переглядаються за нововиявленими обставинами. Судові рішення у справі 809/1108/14, в якій ні ОСОБА_1 , ні приватний нотаріус не брали участі, скасовано постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2019 року.

За таких обставин, суд першої інстанції мав би відмовити в задоволені першої позовної вимоги про визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора Лозової Х.О. від 31.05.2013 року, так як така позовна вимога уже була предметом судового розгляду або застосувати до вказаної вимоги строк позовної давності, оскільки вона заявлена тільки 26.09.2019 року.

Просить застосувати строк позовної давності до заявленої позовної вимоги.

Позивачем не доведено та не з`ясовано судом факт правонаступництва від ТОВ «Х-Адванс» до ТОВ «Іоліт-ІФ», оскільки на момент первинної реєстрації права власності на гараж будь-якими правами щодо земельної ділянки по АДРЕСА_2 товариство не володіло.

Судом безпідставно проігноровано судові рішення у справі №909/1345/14 та постанову Верховного Суду від 20.04.2020 року у справі №809/563/15, якими встановлено факт порушення прав власників гаражів членів гаражного кооперативу «Соколи» щодо можливості користування зареєстрованими в передбаченому законом порядку об`єктами нерухомості, розміщеними на вказаній земельній ділянці.

Вважає, що судом зроблено безпідставний висновок про те, що договір купівлі-продажу від 23.12.2014 року було укладено з порушенням прав позивача на земельну ділянку, яка знаходиться по АДРЕСА_2 . Однак це спростовується фактом укладення 12.08.2014 року договору оренд №1 земельної ділянки розташованої за адресою АДРЕСА_2 кадастровий номер 090030118 між ТОВ «Х-Адванс» та ФОП ОСОБА_3 . Так само даний факт підтверджується укладенням договору купівлі-продажу земельної ділянки між ТОВ «Х-Адванс» та ТОВ «Іоліт-ІФ». Факт укладення та реєстрації вказаних договорів є доказом відсутності порушення прав позивача, так як в розпорядженні вказаної земельної ділянки він не обмежений.

Договори купівлі-продажу гаражів по АДРЕСА_2 в гаражному кооперативі «Соколи» членом якого є відповідач, укладались протягом минулих років не порушуючи жодних прав третіх осіб. Це підтверджується договором купівлі-продажу гаражу від 02.12.2008 року, який є дійсним.

Позивачем та судом першої інстанції не зазначено яким чином порушені його права, і які саме обмеження у реалізації права власності зазнав позивач внаслідок укладення договору купівлі-продажу від 26.12.2014 року. При цьому суд скасував договір купівлі-продажу гаражу, що належить члену кооперативу «Соколи» і розміщується за іншою адресою по АДРЕСА_2 .

Зазначає, що на момент побудови гаражу, реєстрація переходу права власності на який оскаржується, власником земельної ділянки була Івано-Франківська міська рада, а користування земельною ділянкою здійснювалося гаражним кооперативом «Соколи» на підставі відповідного договору оренди землі. У 2012 році внаслідок службової недбалості посадових осіб, шляхом службового підроблення та шахрайських дій, власником земельної ділянки став ТОВ «Х-Адванс». З цього часу позивачем вчиняються дії щодо порушення та обмеження прав власників гаражів членів гаражного кооперативу «Соколи».

Вважає, суд першої інстанції оскаржуваним рішенням неправомірно, всупереч ст. 321 ЦК України, позбавив покупця ОСОБА_1 нерухомого майна, при тому, позивач не надав жодних доказів належності зазначеного об`єкта нерухомості саме йому. Так само як немає доказів самовільного будівництва вказаного гаражу.

Неправильним є твердження про неподання документів, які б підтверджували речове право власника гаража на земельну ділянку. Очевидним є факт того, що земельна ділянка площею 6,2207 га по АДРЕСА_2 , на якій розташовані гаражі членів гаражного кооперативу не може виділятися окремим фізичним особам, а перебуває виключно в колективному користуванні.

Вказані факти та норми чинного законодавства вказують на те, що для проведення державної реєстрації переходу речового права на гараж члена гаражного кооперативу «Соколи» продавець, власник майна, чи його уповноважена особа не мав обов`язку надавати документи, що підтверджують отримання ні дозволу на будівництво об`єкта містобудування, ні дозволу на виконання будівельних робіт, ні прийняття об`єкта в експлуатацію, ні подання правовстановлюючого документа на землю чи рішення про відведення земельної ділянки.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції порушив права власності відповідача ОСОБА_1 , що є добросовісним набувачем гаража. За таких умов суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що суд першої інстанції при задоволенні позову щодо визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу гаражу не врахував, що реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише у разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про скасування реєстрації права власності на майно, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови про визнання недійсним наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання індикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України.

Позивачем пред`явлено позов на підставі ст. ст. 203, 215, 126 ЦК України про визнання правочину недійсним, у якому воно стороною не було, отже позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права, яка позивач вважає порушеним.

Просить рішення суду скасувати, винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

ТОВ «Іоліт-ІФ» подало відзив на апеляційну скаргу. Вважає апеляційну скаргу безпідставною, а рішення суду таким, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що матеріалах справи наявні заяви ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ГК «Соколи» від 08.10.2020 року в яких вони просили суд проводити подальший розгляд даної справи без їхньої участі.

Також в матеріалах справи наявні судові рішення в адміністративній справі №809/1108/14, в якій брали участь ОСОБА_2 , ГК «Соколи» та ТОВ «Х-Адванс». Саме в ході примусового виконання рішення суду в адміністративній справі ТОВ «Х-Адванс» було встановлено факт укладення ОСОБА_2 оскаржуваного правочину з метою унеможливлення виконання рішення суду.

Безпідставним є посилання апелянта на строк позовної давності стосовно вимоги про визнання недійсним і скасування рішення державного реєстратора Лозової Х.О. від 31.05.2013 року. Позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, що не було зроблено апелянтом в суді першої інстанції. ТОВ «Х-Адванс» просило суд першої інстанції про визнання причин пропуску позовної давності поважними та про поновлення такого строку. Не існувало жодних об`єктивних підстав для твердження про пропуск позивачем строку позовної давності в цій частині, та ні про те, що така вимога вже була предметом судового розгляду. З 14.04.2014 року по 05.02.2019 року перебіг позовної давності щодо оскарження відповідного рішення державного реєстратора переривався, і з 05.02.2019 року перебіг позовної давності розпочався заново.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 27.09.2013 року у справі №909/837/13 та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24.10.2013 року у справі №909/538/13 підтверджується факт відсутності у ГК «Соколи» будь-яких речових прав на користування, та капітальну забудову відповідної земельної ділянки починаючи з 03.04.2007 року.

Зазначає, що заміна у відносинах з відповідачами особи власника земельної ділянки на підставі договору щодо її купівлі-продажу, була безумовною підставою для залучення судом до участі в справі ТОВ «Іоліт-ІФ» як правонаступника позивача ТОВ «Х-Адванс» на будь-якій стадії судового процесу, як це передбачено ст. 55 ЦПК України.

В матеріалах справи наявні матеріали відповідної реєстраційної справи і рішення судів в інших справах, які свідчать про те, що відповідна земельна ділянка за своїм цільовим призначенням не передбачала і не передбачає права капітальної забудови. Відсутні будь-які дозвільні документи на проведення на земельній ділянці будівельних робіт ні ГК «Соколи», ні його членам.

Право позивача являлося первинним по відношенню до прав відповідачів. Реєстрацію гаража та речових прав на нього було здійснено з грубим порушенням прав власника землі та норм чинного законодавства. З огляду на родинні відносини між відповідачами, безпідставним є намагання апелянта переконати суд в його добросовісності.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Апелянт ОСОБА_1 та її представник у судові засідання призначені апеляційним судом на 04.08.2021року, 25.08.2021 року, 08.09.2021 року, 11.10.2021року, 22.10.2021 року та 10.11.2021 року не з`явилися, неодноразово на адресу суду надсилали клопотання відкладення розгляду справи з різних причин.

Відповідач ОСОБА_2 , представник ГК «Соколи», будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у жодне судове засідання не з`явились,

Представник ТОВ «Іоліт-ІФ» Чорна М.З. у судовому засіданні апеляційного суду заперечила вимоги апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд виходив з того, що ОСОБА_2 набув право власності на гараж № НОМЕР_1 згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 31.05.2013 року, тобто після набуття права власності на земельну ділянку під цим гаражем позивачем, тому реєстрація права власності на гараж № НОМЕР_1 , який знаходиться на земельній ділянці, що перебуває у власності правонаступника позивача, та його відчуження, з урахуванням положень частини 1 статті 120 ЗК України, порушує права правонаступника позивача, як власника земельної ділянки.

Судом встановлено, що згідно Державного Акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯМ № 657804, Товариство з обмеженою відповідальністю «Х-Адванс» є власником земельної ділянки площею 6,2207 га, що розташована по АДРЕСА_2 , цільове призначення - для обслуговування гаражної стоянки автомобілів (т.1 а.с.8).

Тимчасовим порядком користування гаражною автостоянкою по АДРЕСА_2 передбачено, що єдиною умовою користування гаражною автостоянкою по вул. Вовчинецькій, 225, с. Вовчинець Івано-Франківська міська рада, яка є об`єктом права приватної власності ТОВ «Х-Адванс» є безумовне дотримання зацікавленою особою - фізичною особою, в т.ч. фізичною особою - власником раніше тимчасово встановленого на території гаражної автостоянки гаражу даного Тимчасвого Порядку, затвердженого 01.02.2013 року загальними зборами учасників ТОВ «Х-Адванс». Автостоянка може використовуватися володільцями ТЗ для зберігання належних їм транспортних засобів, в т.ч. транзитних, в визначених їм для цього місцях (секторах) у металевих та інших гаражах тимчасово встановлених силами та за кошт володільця ТЗ у визначеному власником місці на території автостоянки без розроблення окремого проекту відведення (т.1 а.с.10-11).

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого станом на 31.05.2013 року вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності від 31.05.2013, зареєстрованого Державним реєстратором Лозовою Х.О., ОСОБА_2 набув у приватну власність гараж № НОМЕР_1 ряд АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 13).

Згідно рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №2763209 від 31.05.2013 року, державним реєстратором прав на нерухоме майно Лозовою Х.О. вирішено провести реєстрацію права власності форма власності: приватна, розмір частки 1/1 на гараж № НОМЕР_1 , що розташований: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, «Соколи» гаражний кооператив, за суб`єктом: ОСОБА_2 , податковий номер НОМЕР_2 (т.1 а.с.12, т.2 а.с.20).

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.10.2015 року, залишеною без зміни ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2016 року, визнано недійсним та скасовано рішення №2763209 від 31.05.2013 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області Лозової Христини Олексіївни про проведення державної реєстрації прав власності форма власності: приватна, розмір частки: 1/1 на гараж, що розташований: АДРЕСА_1 гаражний кооператив, гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_3 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1) за суб`єктом: ОСОБА_2 , податковий номер НОМЕР_2 , відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відкриття реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна. Зобов`язано Реєстраційну службу Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області забезпечити внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно відповідного запису про скасування державної реєстрації речових прав на гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_3 (т.1 а.с. 15-20)

16 червня 2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Федоришин О.І. прийнято рішення за № 30090706 про відмову у скасуванні запису про право власності розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у зв`язку з тим, що зазначене майно зареєстровано за іншою особою, а право власності за ОСОБА_2 припинено (т.1 а.с. 21).

З договору купівлі-продажу гаража, посвідченого 23.12.2014 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Стецьків Д.М., за № 1928 слідує, що гараж № НОМЕР_1 ряд № НОМЕР_3 , який знаходиться в гаражному кооперативі «Соколи» в м. Івано-Франківськ, ОСОБА_2 відчужив ОСОБА_1 (т.1 а.с.125).

Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 23.12.2014 року вбачається, що на підставі Договору купівлі-продажу гаража від 23.12.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Стецьків Д.М., ОСОБА_1 набула у приватну власність гараж № НОМЕР_1 ряд № НОМЕР_3 , що знаходиться в гаражному кооперативі «Соколи» в м. Івано-Франківськ (т.1 а.с.126).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24.10.2013року, залишеним без зміни Постановою Вищого господарського суду України від 31.03.2014 року, у задоволенні позову Гаражного кооперативу «Соколи» до Івано-Франківської міської ради про укладення додаткової угоди до договору оренди землі від 16.03.2006 року, в редакції запропонованій позивачем - відмовлено (т.1 а.с. 24-29).

05 лютого 2019 року постановою Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у справі №809/1108/14 за позовом ТзОВ «Х-АДВАНС» до Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області, треті особи: Гаражний кооператив «Соколи», ОСОБА_2 про визнання недійсним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2016 року - скасовано, провадження у справі закрито та роз`яснено, що спір може бути розглянуто за правилами цивільного судочинства (т.1 а.с. 223-233).

Частина перша статті 15 ЦК України визначає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду з позовом за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Крім того, відповідно до частин 1-3 статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до частини 4 статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; нерухоме майно - земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

Статтею 8 цього Закону визначені повноваження органу державної реєстрації прав, відповідно до якої орган державної реєстрації прав: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації, забезпечує ведення Державного реєстру прав; надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом, забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна, здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 9 вказаного Закону, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію, та сторін (сторони) правочину, згідно з яким відбувається державна реєстрація виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; відповідність даних про наявність (або відсутність) інформації та/або відповідних документів, що свідчать про накладення (зняття) заборони (арешту) або інших обтяжень, що перешкоджають державній реєстрації прав, у тому числі відсутність встановлених законом заборон на відчуження нерухомого майна; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Статтею 15 вказаного Закону передбачено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених ст.18 цього закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно частини 3 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 26 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМ України від 22.06.2011 року №703, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 27 цього Порядку передбачений загальний перелік документів, що можуть підтверджувати виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 46 Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв`язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об`єкти нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав, зокрема, документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку (крім випадків реконструкції квартири, житлового або нежитлового приміщення); витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли в документі, що посвідчує речове право на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер), документ, що зазначений у пункті 27 цього Порядку та підтверджує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці (у разі проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв`язку з набуттям права власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна); документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Судом встановлено, що при проведенні оскаржуваної реєстрації документ, що посвідчує речове право заявника на земельну ділянку і витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли в документі, що посвідчує речове право на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер), був відсутній.

Так, 20.02.2006 року Івано-Франківська міськрада прийняла рішення «Про вилучення та надання земельних ділянок», згідно з пунктом 50 якого за систематичну несплату земельного податку припинено дію договору від 11.09.2001 року на право тимчасового користування землею площею 5,22 га на АДРЕСА_2 , укладеного з філією АТВТ «Родон» ФОК «Кристал». Також цим рішенням затверджено матеріали із землеустрою щодо складання та виготовлення документів, що посвідчують право на земельну ділянку, та передачу в оренду ГК «Соколи» на один рік земельної ділянки загальною площею 6,3201 по АДРЕСА_2 для обслуговування гаражів.

На підставі зазначеного рішення 16.03.2006 року між Івано-Франківською міськрадою та ГК «Соколи» строком на один рік укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,3201 га по АДРЕСА_2 для обслуговування гаражів, що встановлено постановою Верховного Суду від 20 квітня 2021 року справа № 909/1345/14.

Оскільки постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24.10.2013 року у справі № 909/538/13 (за участю ГК «Соколи», Івано-Франківської міськради, Вовчинецької сільради, ТОВ «Х-Адванс»), залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 31.03.2014 року, встановлено факт припинення станом на 13.04.2007 року договору оренди від 16.03.2006 року, укладеного з кооперативом, у зв`язку із закінченням річного строку дії такого договору та відсутності його переукладення (продовження) на новий строк, то такий факт у силу вимог частини 4 статті 82 ЦПК України не підлягає повторному доказуванню при вирішенні цього спору.

Матеріали справи не містять доказів того, що вказаний договір оренди землі від 16 березня 2006 року передбачав право забудови орендованої земельної ділянки, цільовим призначенням якої було обслуговування гаражів.

Таким чином у ГК «Соколи» на час реєстрації права власності на гараж за ОСОБА_2 та на час відчуження гаражу у 2014 році не було правовстановлюючих документів та будь-яких речових прав на земельну ділянку, на якій розташована спірна будівля, і яка необхідна для її обслуговування.

Встановивши зазначені обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що з набуттям позивачем права власності на гараж, який розташований на спірній земельній ділянці, порушені права ТОВ «Х-Адванс» на спірну земельну ділянку та скасував рішення №2763209 від 31.05.2013 року державного реєстратора про проведення державної реєстрації прав власності на гараж за ОСОБА_2 .

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підстави недійсності правочину визначено статтею 215 ЦК України.

Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом як порушеного права, так і охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу. Наявність інтересу означає, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав в інших осіб.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання оспорюваного правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі N 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі N 6-806цс16, у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі N 910/8357/18.

Водночас, особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав або інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Оскільки проведення державної реєстрації права власності на спірний гараж за ОСОБА_2 здійснено з порушенням вимог чинного законодавства, так як цільове призначенням земельної ділянки на якій розміщений гараж для обслуговування гаражів не передбачало права її забудови членами гаражного кооперативу «Соколи, то колегія суддів приходить до висновку, що укладення у послідуючому ОСОБА_2 договору купівлі-продажу вказаного гаражу з ОСОБА_1 , порушує права заінтересованої особи власника земельної ділянки для подальшої можливості законної реалізації її прав на земельну ділянку.

З огляду на зазначене не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що у суду були відсутні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу гаража за позовом позивача, який не є стороною такого договору.

Безпідставним є посилання апелянта на те, що судом не застосовано позовну давність стосовно вимоги про визнання недійсним і скасування рішення державного реєстратора Лозової Х.О. від 31.05.2013 року.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3 статті 267 ЦК України).

Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як убачається із матеріалів справи відповідачами в справі у суді першої інстанції не заявлено про застосування позовної давності, а відтак у суду були відсутні підстави для відмови у задоволенні позову за спливом позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши всі наявні докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 14 квітня 2021 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2021 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: М.Д. Горейко

О.О. Томин