КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 753/2377/13 Головуючий у суді першої інстанції: Даниленко В.В.
Номер провадження: 22-ц/824/1042/2021 Доповідач у суді апеляційної інстанції: /Коцюрба О.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Коцюрби О.П.

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.

при секретарі: Довгополій А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 березня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПОЛІС ДКС», треті особи: Державна реєстраційна служба України, Комунальне підприємство Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

В Дарницький районний суд міста Києва звернувся ОСОБА_2 (далі - позивач, інвестор) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПОЛІС ДКС» (далі - ТОВ «МЕГАПОЛІС ДКС», замовник, товариство, відповідач) про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна (нежитлові приміщення).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16 грудня 2008 року між ним та відповідачем укладений Інвестиційний договір № 16-12-08, відповідно до умов якого він, як інвестор, мав сплатити 3 430 000 грн., в тому числі ПДВ: 571 666,67 грн., а відповідач (замовник за договором) здійснити будівництво нежитлових приміщень на першому поверсі, що складаються із шести окремих приміщень площею 103,6 кв. м.; на третьому поверсі, що складаються із двадцяти дев`яти окремих приміщень, враховуючи три групи сходових клітин з першого по третій поверхи, загальною площею 1954,4 кв. м.; та на двадцять п`ятому і двадцять шостому поверхах, що складаються із дев`яти окремих приміщень загальною площею 452 кв. м., розташованих у торгівельно-житловому комплексі за адресою: АДРЕСА_1 (далі - об`єкти інвестування) та після завершення будівництва, але не пізніше 31 липня 2011 року передати об`єкт інвестування у власність позивачу.

За умовами п. 2.2.1 Інвестиційного договору, позивач був зобов`язаний сплатити товариству суму інвестицій в строк до 01 лютого 2009 року, але з урахування укладеної між сторонами 16 січня 2009 року Додаткової угоди № 1 до Інвестиційного договору, позивач був зобов`язаний сплатити відповідачу суму інвестицій в строк до 01 листопада 2010 року.

Станом на 01 листопада 2010 року ОСОБА_2 такий обов`язок був належним чином виконаний, що підтверджується підписаним сторонами в цей день актом звірки розрахунків.

На неодноразові звернення позивача до ТОВ «МЕГАПОЛІС ДКС», щодо надання інформації про строки завершення будівництва об`єкта інвестування, передачі його у власність останньому, відповідач відповіді не надав.

Під час особистої зустрічі з представниками замовника, ними було запропоновано розірвати інвестиційний договір з тих підстав, що станом на час укладення договору не було відомо про дійсну вартість об`єкта інвестування, визначена у договорі сума коштів інвестування суттєво нижча від фактичної.

Торгівельно-житловий комплекс, в якому знаходиться об`єкт інвестування, відповідачем збудований і введений в експлуатацію, однак свої зобов`язання по передачі у власність позивачу проінвестованих ним приміщень, товариство не виконало. У зв`язку з цим, у 2012 році він був змушений звернутися до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ТОВ «МЕГАПОЛІС ДКС» про зобов`язання виконання такого обов`язку.

В судовому засіданні представники позивача та відповідача заявили клопотання про укладення між сторонами мирової угоди і просили суд затвердити мирову угоді та закрити провадження у справі.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 15 січня 2013 року затверджено укладену між сторонами мирову угоду. Однак, ні умови Інвестиційного договору, ні мирової угоди відповідачем не виконуються.

Посилаючись на викладені обставини, ухилення ТОВ «МЕГАПОЛІС ДКС» від виконання взятих на себе зобов`язань, визначених умовами Інвестиційного договору і мирової угоди, недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, ОСОБА_2 просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 березня 2013 року, з урахуванням ухвали суду від 08 квітня 2013 року про виправлення описки у рішенні, позов задоволено. Визнано право власності ОСОБА_2 на приміщення на першому поверсі, що складаються із шести окремих приміщень площею 103,6 кв. м.; на третьому поверсі, що складаються із двадцяти дев`яти окремих приміщень, враховуючи три групи сходових клітин з першого по третій поверхи - загальною площею 1954,4 кв. м.; на двадцять п`ятому і двадцять шостому поверхах, що складаються із дев`яти окремих приміщень - загальною площею 452 кв. м., розташованих у торгівельно-житловому комплексі за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Комунальне підприємство Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна провести інвентаризацію цих приміщень, а Державну реєстраційну службу України зареєструвати право власності ОСОБА_2 на них.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 березня 2013 року оскаржене ОСОБА_1 в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, на рішення суду першої інстанції, поданій ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, ставиться питання про його скасування і ухвалення нового про відмову у позові з тих підстав, що ОСОБА_1 був замовником будівництва і орендарем земельної ділянки, на якій здійснювалось будівництво об`єкта, в якому знаходиться нерухоме майно, право власності на яке рішенням суду визнане за позивачем. Ним, як забудовником, згода на проведення відчуження нерухомого майна нікому не надавалась. На час ухвалення рішення, ТОВ «МЕГАПОЛІС ДКС» не було власником спірних приміщень. Наведені обставини свідчать, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про його права і інтереси. Укладений між сторонами інвестиційний договір суперечить положенням законодавства, зокрема, ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність». Внесення ОСОБА_2 коштів на виконання умов Інвестиційного договору допустимими і належними доказами не підтверджено.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача - адвокат Реутов О.Є. просив закрити провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , відмовити у її задоволенні і залишити рішення суду без змін. Зазначає, що останній не брав участь у справі, судове рішення безпосередньо його прав не стосується, тому вони не можуть порушуватись цим рішенням, ним пропущено строк на апеляційне оскарження. За актом прийому передачі від 16 серпня 2006 року земельна ділянка була передана ОСОБА_1 у користування відповідачу. Він був замовником торгівельно-житлового комплексу, а не приміщень, право власності на які визнане рішенням суду. Жодного відношення до них він не має. Виконання позивачем обов`язку по оплаті вартості об`єкта інвестування підтверджується актом звірки розрахунків і укладенням між сторонами мирової угоди, яка затверджена судом. Згідно умов мирової угоди відповідач визнав виконання ОСОБА_2 . Інвестиційного договору, виникнення у товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПОЛІС ДКС» обов`язку по передачі йому приміщень та його невиконання товариством.

Інші учасники справи, відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у встановлений апеляційним судом строк не надали.

У запереченнях на відзив представника ОСОБА_2 - адвоката Реутова О.Є., на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 березня 2013 року, представник ТОВ «МЕГАПОЛІС ДКС» - адвокат Каганець А.В. зазначив, що ознайомившись з відзивом на апеляційну скаргу, зокрема, з наданими до справи документами, вважає, що вони підлягають залишенню без розгляду у зв`язку із процесуальними порушеннями їх подання та їх невідповідності вимогам законодавства.

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , з постановленням у справі ухвали про скасування рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 березня 2013 року з закриттям провадження у справі з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 грудня 2008 року між ОСОБА_2 і ТОВ «МЕГАПОЛІС ДКС» був укладений Інвестиційний договір № 16-12-08, відповідно до умов якого позивач, як інвестор, мав сплатити 3 430 000 грн., а відповідач (замовник за договором) здійснити будівництво нежитлових приміщень на першому поверсі, що складаються із шести окремих приміщень площею 103,6 кв. м., на третьому поверсі, що складаються із двадцяти дев`яти окремих приміщень, враховуючи три групи сходових клітин з першого по третій поверхи, загальною площею 1954,4 кв. м., та на двадцять п`ятому і двадцять шостому поверхах, що складаються із дев`яти окремих приміщень загальною площею 452 кв. м., розташованих у торгівельно-житловому комплексі за адресою: АДРЕСА_1 , які були об`єктом інвестування.

Визнаючи за ОСОБА_2 право власності на ці об`єкти нерухомого майна, Дарницький районний суд міста Києва виходив з того, що ТОВ «МЕГАПОЛІС ДКС» не виконало умов укладеного між сторонами Інвестиційного договору та мирової угоди, затвердженої між ними ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 15 січня 2013 року.

Однак, погодитись з такими висновками суду першої інстанції неможливо, оскільки вони зроблені на неповно встановлених обставинах справи і не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Відповідно до укладеного між позивачем і відповідачем Інвестиційного договору (т. 1 а. с. 5-7), на останньому лежав обов`язок забезпечити зведення об`єкта інвестування і оформлення інвестором об`єкта у власність та отримання необхідних для цього документів (п. п. 1.1, 2.1.2,2.1.3, 2.1.4, 2.1.5 договору), передати інвестору об`єкт інвестування, надати йому всі належні документи для оформлення права власності (п. 2.1.6 договору). При цьому,за інвестором закріплене право отримати від замовника об`єкт інвестування та всі належні документи, необхідні для оформлення права власності (п. 2.2.2 договору), вимагати від нього здійснення всіх належних дій (у межах можливостей замовника), необхідних для оформлення інвестором права власності (п. 2.2.3 договору). Сторони визначили, що право власності на об`єкт інвестування оформлюється інвестором на своє ім`я згідно із порядком оформлення права власності на об`єкт інвестування, який буде чинним на момент проведення такого оформлення, а замовник сприятиме у цьому (п. п. 3.1, 3.2 договору). Як зазначено у п. 8.2 договору, після сплати коштів за об`єкт інвестування у інвестора виникають майнові права на отримання у власність об`єкта інвестування після завершення будівництва. Цим договором на замовника не покладався обов`язок по передачі об`єкта інвестування у власність інвестора.

В оскаржуваному рішенні, підставою для задоволення позову вказуються порушення відповідачем зобов`язань за Інвестиційним договором. Однак, норма права, якою за цих умов передбачена можливість визнання за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно, не зазначена, а наведені в рішенні положення ст.ст. 525, 599, 610, 629 ЦК України, правовідносин з приводу виникнення і визнання права власності на таке майно не регулюють.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Умови інвестиційного договору не містять положень про те, що у випадку невиконання ТОВ «МЕГАПОЛІС ДКС» взятих на себе зобов`язань, за інвестором визнається право власності на об`єкт інвестування. Можливість набуття за цим договором майнового права не може ототожнюватись з правом власності, оскільки ці права відрізняються як за своїм обсягом так і змістом.

З огляду на викладене, у разі невиконання взятих на себе замовником зобов`язань за Інвестиційним договором, порушені права позивача, які виникли на його підставі, підлягають захисту шляхом покладення на ТОВ «МЕГАПОЛІС ДКС» виконання передбачених договором обов`язків в натурі, - передати об`єкт інвестування, необхідні для оформлення права власності документи, здійснити дії, необхідні для оформлення права власності, як це встановлено ст. ст. 509, 526, 610, 629 ЦК України.

Чинним законодавством (Законами України «Про інвестиційну діяльність», «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», ст. 331 ЦК України) не передбачено виникнення і визнання за інвестором права власності на новостворений об`єкт нерухомості за цих обставин на підставі судового рішення.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах та способу захисту порушеного права інвестора в разі невиконанні замовником умов Інвестиційного договору, зроблений Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2019 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 2-856/12 (провадження № 61-29899св18), який враховується апеляційним судом при перевірці законності оскаржуваного рішення, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Тому, у суду першої інстанції не було підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності на об`єкт інвестування і захисту його прав, як інвестора, у такий спосіб, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню.

Згідно із долученими до справи документами, 11 серпня 2005 року між Київською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) було укладено строком на два роки договір оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,5807 га., цільове призначення: для завершення будівництва, подальшої експлуатації та обслуговування торговельно-житлового комплексу, кадастровий номер :90:002:0003. У встановленому порядку, визначені межі зазначеної земельної ділянки і проведено її передачу ОСОБА_1 за актом приймання-передачі від 15 серпня 2005 року (т. 2 а. с. 88-93, 94, 95, 96, 97, 98). Згодом, відповідно до договору від 07 вересня 2012 року, договір оренди земельної ділянки поновлений на два роки і його викладено в новій редакції (т. 1 а. с. 79-82).

Виходячи з наведеного, положень ст. 93 ЗК України, ст. 413 ЦК України, ст. ст. 1, 8 Закону України «Про оренду землі», ОСОБА_1 , як орендар, набув право користування земельною ділянкою та прав і обов`язків землекористувача, серед яких, зокрема, право споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди (п. «г» ч. 1 ст. 95 ЗК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 415 ЦК України саме землекористувач має право власності на будівлі (споруди), споруджені на земельній ділянці, переданій йому для забудови.

Докази про те, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,5807 га., кадастровий номер :90:002:0003, на якій знаходяться спірні об`єкти нерухомого майна, в установленому порядку передавалась у користування ТОВ «МЕГАПОЛІС ДКС» або ж про те, що останній набув право власності на ці об`єкти, відсутні і таких не подано.

Укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «МЕГАПОЛІС ДКС» 22 квітня 2005 року Інвестиційний договір, у т. ч. у новій редакції від 11 серпня 2006 року, таких прав землекористувача земельної ділянки або власника споруджених на ній будівель для останнього не породжував (т. 1 а. с. 116-119, т. 2 а. с. 103-106).

За умовами цього договору, ОСОБА_1 виступав замовником і на його замовлення ТОВ «МЕГАПОЛІС ДКС» здійснювало інвестування будівництва Торгівельно-житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка передавалась інвестору виключно для виконання будівництва (п. 2.1.13 договору), саме на виконання вказаного пункту Інвестиційного договору був складений і підписаний ними акт її прийому - передачі від 16 червня 2006 року (т. 1 а. с. 120).

Згідно із п. 3.2 договору, оформлення права власності на побудовані приміщення мало здійснюватись відповідно до чинного законодавства. Відомості про те, що таке оформлення було проведене, відсутні.

Наведені обставини та положення законодавства, згідно яких право власності на будівлі (споруди), споруджені на земельній ділянці, виникає у особи, якій вона була передана для забудови, належність ОСОБА_1 права користування земельною ділянкою, на якій розміщені спірні об`єкти нерухомості, право власності на які оскаржуваним рішенням визнане за ОСОБА_2 , безсумнівно свідчать про те, що цим рішенням вирішені питання про права ОСОБА_1 , відтак він має право на його апеляційне оскарження.

Питання поновлення строку на апеляційне оскарження розглянуте у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. При цьому, наведені в апеляційній скарзі твердження про поважність причин його пропуску визнані обґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 участі у справі не брав, а доказів, які б спростовували, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 березня 2013 року було вручене йому раніше, ніж воно було отримане його представником 16 вересня 2020 року, не подано.

З урахуванням викладеного, доводи сторони позивача про те, що оскаржуваним рішенням суду питання про права, інтереси чи обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалось, у зв`язку з чим він не має права на його апеляційне оскарження, а також щодо пропуску без поважних причин строку на апеляційне оскарження неспроможні і підлягають відхиленню.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 25 червня 2019 року порушено справу про банкрутство ТОВ «МЕГАПОЛІС ДКС» (справа №908/1390/19), а постановою цього суду від 24 вересня 2019 року його визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру (т. 1 а. с. 189-191, 192-194).

Згідно із п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, який набрав чинності 21 жовтня 2019 року, з дня введення його в дію подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними ГПК України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

З огляду на наведені положення законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що скасовуючи рішення суду першої інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги він позбавлений можливості ухвалити нове рішення за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «МЕГАПОЛІС ДКС» про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, оскільки останній є боржником у справі про банкрутство, відтак цей спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржуване рішення суду першої інстанції і закриває провадження у справі у зв`язку з тим, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 255, 367, 374, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 березня 2013 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАПОЛІС ДКС», треті особи: Державна реєстраційна служба України, Комунальне підприємство Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна про визнання права власності, закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар