Провадження № 2/947/4785/21
Київський районний суд м. Одеси
У складі судді Калашнікової О.І.
При секретарі Якубовській О.В.
Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 25.10.2021 року відкрите провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, і справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час і місце розгляду справи.
Позивач до суду не з`явилася, 15.11.2021 року надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначив, що позов підтримує.
Відповідач до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, відповідно до вимог закону, також інформацію про дату, час і місце розгляду справи суд розмістив на своєму веб-сайті, крім того відповідач повідомлявся про слухання справи телефонограмою та SMS-повідомлення.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України.
Суд, вивчив матеріали справи і встановив, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 2016 року актовий запис про шлюб №1324, вчинений 14 серпня 2016 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Від цього шлюбу сторони мають малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Сторона позивача доводить, що сім`я розпалась остаточно, причиною є різні погляди на подружнє життя з питань ведення господарства, спільного проживання, відпочинку, виховання дитини, матеріального забезпечення сім`ї. Сторони з 2017 року спільно не проживають, не мають спільного бюджету, не підтримують шлюбних відносин. Як зазначила у позові позивачка, відповідач є громадянином Королівства Норвегія та після реєстрації шлюбу проживав та мав реєстрацію у належній їй на праві власності квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Після народження дитини сімейні стосунки у них відразу погіршилися, а невдовзі припинилися. Постійні сварки з різних питань призвели до втрати почуттів любові та поваги. Відповідач зібрав свої речі та залишив квартиру, у квіті 2019 року його знято з реєстрації за вищезазначеною адресою. Сім`я розпалась остаточно, відновити шлюбні стосунки сторони не бажають. Майновий спір відсутній. Питання щодо утримання дитини вирішено поза судом. Шлюб має формальний характер.
Дослідивши наведені сторонами доводи, суд дійшов висновку, що сім`я між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розпалась і поновити її неможливо, тому як відсутня вільна згода жінки на шлюб.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
Згідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 56 Закону України «Про міжнародне приватне право», форма та порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства визначається правом України.
Статтею 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу.
Згідно п. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.
Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначається правовий статус та закріплюються основні права, свободи та обов`язки іноземців.
У ст.18 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено права у шлюбних і сімейних відносинах», зазначено, що іноземці можуть укладати і розривати шлюби з громадянами України та іншими особами відповідно до законодавства України, та вказано, що іноземці мають рівні з громадянами України права і обов`язки у шлюбних і сімейних відносинах.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу проводиться за законодавством України.
Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року роз`яснив, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.
Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Враховуючи, що судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, майновий спір між сторонами відсутній, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним.
Керуючись ст.ст. 104,105,110, 161 СК України, ст.ст.259,263-265,268 ЦПК України, суд
Шлюб, зареєстрований 14 серпня 2016 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис про шлюб №1324 між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , що мають малолітню дитину - розірвати.
Після розірвання шлюбу залишити прізвища: йому - ОСОБА_4 , їй ОСОБА_5 .
Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за заявою відповідача, наданою протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Калашнікова О. І.