Номер провадження 2/225/83/2021
Єдиний унікальний номер судової справи225/5715/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2021 р. м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Скиба М.М.,

за участю секретаря Савченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача - Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк ПРИВАТБАНК звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ ПриватБанк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 28.02.2015 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 500,00 грн., який в подальшому був збільшений до 6600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою на те, що підписана заява разом із «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1,2,3, 2.1.1.2.4, Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

При укладанні договору сторони керувались ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови, якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору і в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Враховуючи, що відповідачем не виконуються зобов`язання належним чином, просить суд, стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 49001,73 грн., з яких: 32672,03 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 8986,26 грн. заборгованість за нарахованими відсотками на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України; 7343,44 грн. нарахована пеня.

Провадження у справі відкрито 06.11.2020 р.

Представник позивача подав клопотання про забезпечення доказів шляхом огляду веб-сайту.

Клопотання позивача про огляд веб-сайту, а саме огляд та фіксування змісту розділу 2.1. Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «Приватбанк» за посиланням https://privatbank.ua/terms та доступні за наступним шляхом: «Архів договорів», перейти за посиланням «більше», обрати сторінку №5, повний текст за посиланням «Повний договір (актуальний на 02.02.2015)», розділ 2.1.1. знаходиться на сторінках 238-259 повного договору, є таким, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами ч.1 ст.76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст.85 ЦПК України письмові, речові та електронні докази, які не можна доставити до суду, оглядаються за їх місцезнаходженням.

Положеннями ч.7 ст.85 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. У разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста.

Позивачем до позову додані роздруковані Умови та Правила надання банківських послуг, що діяли на момент підписання договору, а саме витяг, як зазначено позивачем в позові, що містять, в тому числі, розділ 2.1, які досліджені судом під час розгляду справи, а необхідність встановлення та фіксування змісту таких Умов та Правил через їх огляд на веб-сайті позивачем в клопотанні не обґрунтована та судом не вбачається.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, з позовом згодна частково, не заперечує проти стягнення з неї на користь банку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 32672,03 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частини першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася. На його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Судом встановлено,що 28.02.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 500,00 грн., який в подальшому був збільшений до 6600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку. (а.с. 18)

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.(а.с. 18)

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку.

В подальшому позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».

У зв`язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд перевіривши розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 28.02.2015 року, укладеного між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 встановив, що станом на 14.09.2020 року відповідач має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 32672,03 грн.

Як передбачено статтею 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою з рахунку відповідача, а наявність заборгованості за тілом кредиту розрахунком заборгованості, який відповідачем не спростований.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є доведеними позивачем наявними в матеріалах справи доказами, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 32672,03 грн.

Разом з цим, слід зауважити, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно до вказаного розпорядження, м.Торецьк (с. Новгородське) було включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Відповідно до матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 зареєстрована в смт. Новгородське м. Торецьк Донецької області. (а.с. 59-60). Доказів зворотного АТ КБ «ПриватБанк» суду не надано, у зв`язку з чим суд вбачає наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Виходячи з наведеного, в нарахуванні відповідачу пені у сумі 7343,44 грн., слід відмовити.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками на прострочений кредит згідно із статтею 625 ЦК України, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу наведеної норми випливає, що чинним законодавством передбачена можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов`язання процентів. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Тобто, приписи статті 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно із статтею 625 ЦК України за процентною ставкою 86,40 % річних, позивач посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Разом з тим, ні витяг з Тарифів банку, ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а підписана нею анкета-заява, не містить умов кредитування, відомостей про встановлення кредитного ліміту, відомостей про те, яку банківську послугу відповідач отримала, яка картка видана останній, розміру процентної ставки, а також розрахунку процентів згідно із статтею 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання за ставкою 86,40 % річних.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме дані витяг з Тарифі та витяг з Умов та правил розуміла відповідач, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також не, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, нарахованих на прострочений кредит за статтею 625 ЦК України за ставкою 86,40 % річних.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин, суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), та встановивши обставини того, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, доходить до висновку, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28.02.2015 року шляхом підписання анкети-заяви.

Таким чином, оскільки матеріали справи не містять інформації, яку саме кредитну картку отримала ОСОБА_1 , то у суду відсутні підстави стягувати з відповідача проценти, нараховані на прострочений кредит згідно із статтею 625 ЦК України за ставкою 86,40 % річних.

Враховуючи, що підстав для висновку про те, що укладеним між сторонами договором було встановлено інший розмір процентів за частиною 2 статті 625 ЦК України, немає, суд доходить висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми, як визначено в частині 2 статті 625 ЦК України.

З розрахунку заборгованості випливає, що проценти за статтею 625 ЦК України нараховувалися позивачем за період з 01.11.2019 року по 29.02.2020 року, тобто за 122 дня прострочення.

Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за формулою: сума боргу Х 3 % / 365 днів Х кількість днів.

Таким чином, три проценти річних відповідно до заявлених позовних вимог за період з 01.11.2019 року по 29.02.2020 року становлять суму 327,62 грн (32672,03 грн х 3% / 365 х 90) і саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, тому підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст..3,509,526,549,551,626,628,633,634,1049,1054,1050,1048 ЦК України, ст.ст.12,13,81,89,263,280 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариство комерційний банк "Приватбанк" (м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у сумі 32672,03 грн. (тридцять дві тисячі шістсот сімдесят дві грн.. 03 коп.), заборгованість за нарахованими процентами на прострочений кредит у сумі 327,62 грн. (триста двадцять сім грн. 62 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати на сплату судового збору у розмірі 1415,57 грн. (одна тисяча чотириста п`ятнадцять грн.. 57 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М.М. Скиба