Справа № 442/4125/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Кучаковський Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/2323/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Ждан К.О.

з участю: представника АТ «УкрСиббанк» Демчука О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 червня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

у червні 2013 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог, покликається на те, що 07 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в іноземній валюті в розмірі 80 000 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти у повному обсязі не пізніше 07 вересня 2017 року та сплачувати проценти за користування кредитними коштами у розмірі 12,40% річних. 30 січня 2009 року між сторонами укладено Додаткові угоди № 1 та №2 до кредитного договору № 0 від 07 вересня 2009 року, за умовами яких при ідентифікації договору можуть застосовуватися як номер договору, зазначений при його укладенні № 0, так і реєстраційний номер договору, в системі обліку банку, а саме - № 1. Позичальник зобов`язався повертати кредит та сплачувати плату за користування кредитом шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в розмірі 765 доларів США 07 числа кожного календарного місяця строку кредитування. Крім того, кінцевим терміном повернення кредиту сторони обумовили 07 вересня 2027 року. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 139550 від 07 вересня 2007 року, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язалася відповідати у повному обсязі за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. Оскільки ОСОБА_1 не здійснювала належним чином платежів для погашення заборгованості за кредитним договором, у неї виникла заборгованість, яка станом на 23.04.2013 року становить 493 722,33 грн., з яких: заборгованість за кредитом 61 119,79 доларів США, що за курсом НБУ станом на 23.04.2013 року становить 488 530,48 грн.; заборгованість за процентами - 649,55 доларів США, що за курсом НБУ станом на 23.04.2013 року становить 5 191,85 грн. З наведених підстав, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 07 вересня 2009 року у розмірі 61 769,34 долари США та пеня у розмірі 1812,10 грн.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 червня 2020 року позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 07.09.2007 в розмірі 61 769,34 доларів США, з яких 61 119,79 доларів США кредитна заборгованість; 649,55 доларів США заборгованість по відсотках; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 985,62 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам у розмірі 826,48 та судовий збір у розмірі 3 341 грн.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено повністю.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги до ОСОБА_2 оскаржило Акціонерне товариство «УкрСиббанк», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вважає, що суд дійшов до невірного висновку про те, що підписавши додаткову угоду № 1 до кредитного договору, сторони змінили умови основного договору без згоди поручителя, оскільки додатковою угодою було лише встановлено граничні розміри для застосування підвищеної процентної ставки при настанні умов, передбачених кредитним договором. Це не збільшує відповідальність поручителя, оскільки не збільшує обсягів відповідальності боржника за кредитним договором. Зазначає, що на зміну умов основного договору, внаслідок якої не збільшується обсяг відповідальності, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України. Таким чином, підставою для припинення поруки, є сукупність двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов`язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя, відтак, на думку апелянта, підстави для відмови у задоволенні позову до поручителя відсутні. Звертає увагу, що поручитель підтвердив факт ознайомлення його з додатковими угодами до кредитного договору та надав свою згоду на зміну основного зобов`язання, що зазначено у п. 1 Додаткової угоди № 1 до договору поруки № 139550 від 07 вересня 2007 року. З наведених підстав просить рішення суду, в частині відмови у задоволенні позовної вимоги до ОСОБА_2 , скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ «УкрСиббанк» Демчука О.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині відмови в задоволенні позовної вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, як з поручителя, то законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в іншій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Відмовляючи в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, як з поручителя, суд першої інстанції виходив з того, що договір поруки, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 припинився, а відтак відсутні підстави для задоволення позову до поручителя ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання).

Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

У статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто, закон пов`язує припинення поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких інших умов основного договору.

Як убачається з матеріалів справи, 07.09.2007 між позивачем та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 на суму 80 000 доларів США, строком кредитування не пізніше 07.09.2017.

Згідно п. 1.3.1 вказаного кредитного договору за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12,40% річних.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач виконав свій обов`язок щодо надання кредиту ОСОБА_1 та перерахував на відповідний рахунок позичальника ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 80 000 доларів США. Дані обставини підтверджуються меморіальними ордерами та випискою з рахунку позичальника № НОМЕР_1 .

У п. 4.2. кредитного договору встановлено, що позичальник зобов`язується погашати кредит, сплачувати проценти, комісії та інші платежі на рахунок, вказаний в першому розділі даного договору.

Відповідно до п. 4.1. кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/або комісій, відповідач сплачує позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування пені.

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 07.09.2007, між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 139550 від 07.09.2007, згідно якого ОСОБА_2 зобов`язалася перед кредитором за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 боргових зобов`язань перед позивачем за вищевказаним кредитним договором в повному обсязі таких зобов`язань.

Відповідно до п. 2.1 договору поруки № 139550 від 07.09.2007, який укладений між АКІБ „УкрСиббанк та ОСОБА_2 , кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під згодою поручителя сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

Зазначена умова договору поруки є результатом досягнення домовленості між сторонами, які є вільними у визначенні змісту зобов`язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

30.01.2009 між позивачем та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1 до вказаного договору поруки, на підставі якого у зв`язку з укладенням між Банком та ОСОБА_1 . Додаткових угод № 1 та № 2 до договору про надання споживчого кредиту від 07.09.2007 № 0, поручитель надав свою згоду на зміну основного зобов`язання, що забезпечується договором, а саме, розміру ануїтетного платежу складає 765 швейцарських франків, кінцевого терміну виконання основного зобов`язання 07.09.2027; всі інші умови кредитного договору залишаються без змін.

Тобто, поручитель ОСОБА_2 надала свою згоду лише на зміну основного зобов`язання, що забезпечується договором в частині, що стосується розміру ануїтетного платежу, що складає 765 швейцарських франків та щодо кінцевого терміну виконання основного зобов`язання 07.09.2027, а щодо всіх інших умов кредитного договору, зазначено, що такі умови залишаються без змін, ОСОБА_2 згоди на їх зміну не надавала.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що 07.09.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту, зокрема, п. 5.2 якого доповнено абзацом наступного змісту:

У випадках настання обставин:

передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2 Договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно п. 1.3.1 Договору;

передбачених підпунктом «в» пункту 5.2 Договору процентна ставка за Договором збільшується не більше ніж на 10% для кредитів у національній валюті та не більше ніж на 5% для кредитів в іноземній валюті, відповідно до розміру ставки, що діє згідно п.1.3.1. Договору;

передбачених підпунктом «г» пункту 5.2 Договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок Банку за програмами кредитування.

Згідно з п. 3 Додаткова угода набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань за договором та являється невід`ємною частиною договору.

За вищенаведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 , як з поручителя, враховуючи те, що 07.09.2007 без згоди поручителя між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту, відповідно до якої збільшено обсяг відповідальності поручителя ОСОБА_2 , оскільки за змістом пункту 5.2 договору про надання споживчого кредиту передбачалась тільки можливість збільшення відсоткової ставки за певних умов, а додатковою угодою вже встановлено конкретний розмір такої ставки подвійний, і банком пред`явлено вимогу до боржника про сплату вже підвищених відсотків, проте поручитель згідно з умовами укладеного з ним договору поруки поручився за виконання зобов`язання боржника за кредитним договором, виходячи із розміру відсоткової ставки 13,4% на рік, а тому суд вірно зазначив, що порука поручителя ОСОБА_2 відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинилася.

Доводи апелянта про те, що додаткова угода № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 07.09.2007 року не містить умов, за яких збільшується обсяг відповідальності поручителя, спростовується вищенаведеними висновками суду першої інстанції.

Крім цього, з матеріалів справи, а саме, з додаткової угоди №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 07.09.2007 року, така була укладена між АКІБ «УкрСиббанк» та позичальником ОСОБА_1 саме в день укладення та підписання кредитного договору 07.09.2007, а також в день укладення та підписання ОСОБА_2 договору поруки №139550.

Однак додаткова угода №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 07.09.2007 року, яка укладалася її сторонами саме в день укладення та підписання договору про надання споживчого кредиту та договору поруки, з незрозумілих причин не була погоджена з поручителем ОСОБА_2 , яка саме в цей же день і підписувала договір поруки, а відтак у ПАТ «УкрСиббанк» не існувало жодних перешкод погодити з поручителем умови додаткової угоди №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 07.09.2007 року.

Дійшовши висновку про припинення поруки, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 суми боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 07.09.2007 в розмірі 61 769,34 доларів США.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2021 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: Н.П. Крайник

Р.П. Цяцяк