Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/1786/19
номер провадження 2/695/124/21

03 листопада 2021 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого - судді Середи Л.В.,
секретаря - Біліченко С.В.,
представника позивача, адвоката - Манжари Д.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за Позовною заявою ОСОБА_1 до Новодмитрівської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: 195 Центральна база ДССТ в/ч НОМЕР_1 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новодмитрівської сільської ради, про визнання права власності за набувальною давністю.
При цьому позивач наполягає, що він з 1992 року добросовісно, безперервно і відкрито користується вказаною квартирою протягом більш як 26 років, проводить у ній ремонт, здійснює догляд, сплачує комунальні послуги, тощо. Протягом всього часу володіння майном, ніхто майнових претензій з приводу даного домоволодіння до нього не пред`являв, однак належним чином оформити своє право власності на вказану квартиру не має можливості, оскільки власник невідомий.
Таким чином позивач змушений звернутися до суду з даним позовом та просить суд за набувальною давністю, визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження, а ухвалою від 29.01.2020 року підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті.
Відповідач до суду свого представника для розгляду справи не направив, однак сільський голова скерував до суду лист, відповідно до якого сільська рада не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та просить розгляд справи проводити без представника Новодмитрівської сільської ради.
Ухвалою суду від 03.07.2020 року до участі у розгляді даної справи було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а саме 195 Центральна база ДССТ в/ч НОМЕР_1 , як співвласника будівлі, де розташована спірна квартира.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, клопотань про розгляду справи за його відсутності чи про перенесення розгляду справи до суду не надав, на адресу суду відзив на позовну заяву не направив, проти задоволення позовних вимог не заперечував.
У судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав з підстав, що вказані у позовній заяві та просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника третьої особи, оскільки останні належно повідомлені про дату та час розгляду справи, а також суть спору, однак жодних заперечень до суду не надали.
Так як відповідач надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, а представник третьої особи в судове засідання не з`явився та про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, керуючись ст. 223 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності останніх.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснила суду, що вона є дружиною ОСОБА_1 та вони проживають у вказаному будинку з 1993 року по цей час. Неодноразово зверталися до підприємства та органів місцевого самоврядування з питанням приватизації вказаного житла, однак останнє не належить жодному із них, а тому вирішити вказане питання іншим шляхом позивач не має можливості.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили суду, що добре знають сім`ю позивача, яка в 90-х роках заселилася в квартирі АДРЕСА_1 . Позивач із своєю сім`єю проживає у вказаній квартирі більше 26 років, користується як своїм, особистим, хоча сам будинок нікому не належить.
Таким чином із матеріалів справи судом встановлено, що позивач користується вказаним домоволодінням як своїм власним, постійно в ньому проживає та здійснює догляд за будинком, тим самим відкрито володіє ним з 1992 року.
Відповідач позовні вимоги визнав, а третя особа жодних заперечень до суду не надала, при цьому суд не має жодних обґрунтованих сумнівів щодо достовірності вказаних обставин.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства ст. 47 Конституції України; ст.ст. 328,344,392 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з положеннями ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є : майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.
Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Аналогічний висновок міститься і у рішенні Верховного Суду від 28.03.2019 по справі №215/5451/16-ц, у якому зазначено, що за набувальною давністю може набуватися право власності на нерухоме майно в тому числі, якщо власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.
Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном мас бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спираєтеся на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.
Отже, виходячи з вказаного вище можна прийти до висновку, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.
При вирішенні спорів має значення добросовісність поведінки заявника на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.
Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанови), при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
-володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
-володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, (п. 13 Постанови).
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, мас право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном - вказаним житловим будинком, та понад 20 років продовжує відкрито, безперервно проживати у цьому житловому будинку, здійснює догляд, сплачує комунальні послуги, проводить ремонт будинку, суд вважає, що позовні вимоги про визнання права власності даного домоволодіння за набувальною давністю, підлягають задоволенню.
Керуючись ст.,ст. 12,81, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Новодмитрівської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: 195 Центральна база ДССТ в/ч НОМЕР_1 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідей, код НОМЕР_2 , за набувальною давністю, право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя : Середа Л.В.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний головуючим 12 листопада 2021 року.