Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/4047/21
Провадження № 2/279/1611/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Шульги О.М., з секретарем Башинською Н.М., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростені цивільну справу №279/4047/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що є власником квартири АДРЕСА_1 . Після отримання у власність даної квартири виявилось, що за вказаною адресою залишився зареєстрований ОСОБА_2 , який йому не відомий. Останнім власником квартири ОСОБА_2 не був. Відповідач не проживає в квартирі, витрат на її утримання не надає, його особисті речі відсутні. Де фактично проживає відповідач станом на сьогоднішній день йому невідомо. Будь-яких стосунків з ним він не мав та не має. Він належним чином несе тягар утримання квартири, сплачує всі належні комунальні платежі, в зв`язку з реєстрацією відповідача не може отримати пільги по сплаті комунальних послуг (субсидії), яка для нього на даний час є вкрай необхідною. Він змушений звернутись до суду із позовом про захист своїх охоронюваних законом інтересів. Будь-яких угод найму, оренди з відповідачем він не укладав. Просить визнати ОСОБА_2 , 1962 року народження таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою, за адресою: АДРЕСА_2 .

27.09.2021 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком направлялась рекомендованими листами за місцем реєстрації відповідача. Одночасно про розгляд справи повідомлялось шляхом розміщення оголошення на веб-сайті суду. У встановлений строк відзив на позов та будь які клопотання, пов`язані з розглядом справи до суду не надійшли.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що позивач порушив спір з приводу правовідносин, пов`язаних з користуванням житловим приміщенням.

Згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 10.10.2018 року приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Неборачко І.В., ОСОБА_1 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

У договорі продавцями квартири зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Інформація про ОСОБА_2 , як сторону правочину, відсутня.

В матеріалах справи відсутні дані про те, що вищевказаний договор купівлі-продажу було оспорено чи скасовано.

На підставі вказаного договору купівлі-продажу були внесені відомості про власника трикімнатної квартири АДРЕСА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, про що свідчить витяг від 10.10.2018 року індексний номер: 140986974, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 107. .

З отриманої з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області слідує, що ОСОБА_2 значиться зареєстрованим в квартирі АДРЕСА_1 . Датою реєстрації останнього у вказаному житловому приміщенні зазначено 19.04.1989 року.

Згідно акту від 19.07.2021 року, складеного та підписаного ОСОБА_5 та ОСОБА_6 слідує, що ОСОБА_2 , 1962 року народження, з 10.10.2018 року, тобто з набуття позивачем права власності на майно, з приводу якого порушено спір, по даний час в квартирі АДРЕСА_1 не проживає і його особистих речей в квартирі не має.

Право членів сім"ї власника будинку ( квартири) на користування цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок (квартиру) в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування цим жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14.

Таким чином, виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування житлом та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на цей будинок (квартиру), а відтак - припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім`ї на користування цим житлом. Отже, права членів сім`ї власника будинку на об`єкт власності є похідними від прав самого власника. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об`єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно п.1 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено ч.1 ст.391 ЦК України.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак з аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності.

В п.33, 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам роз`яснено, що відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Статтею 41 Конституції України визначено, що право приватної власності є непорушним.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає за доцільне позов задовольнити.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 76 - 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 352, 354, 355 ЦПКУкраїни, ст.16, 319, 346, 383, 391, 405 ЦК України, ст.64, 150, 156 ЖК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року", ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , 1962 року народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники:

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Коростенським МРВ УМВС України в Житомирській області 22.02.2002 року, РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , дані паспорта та про наявність РНОКПП в справі відсутні.

Суддя: О.М.Шульга