Справа № 577/3277/21
Провадження № 2/577/1083/21

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого-судді Гетьмана В.В.,

при секретарі Лиховоз Л.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Конотопа цивільну справу за позовною заявою виконавчого комітету Конотопської міської ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

Т.в.о. міського голови Мороз С. звернулася до суду із вказаною позовною заявою та просить відібрати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідачки без позбавлення батьківських прав у зв`язку з ухиленням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини; передати дитину органу опіки та піклування Конотопської міськради для подальшого влаштування та стягнути з ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 ч. від усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вимоги обгрунтовує тим, що ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З серпня 2020 р. ОСОБА_4 перебуває на обліку служби міськради у справах дітей у зв`язку із ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків. Родина проживає у с.Підлипне разом з батьком дитини та бабусею в занедбаному будинку, який потребує капітального ремонту, паркан взагалі відсутній. Для проживання хлопчика не створено належних умов, а саме постільна білизна завжди брудна та потребує заміни, в кімнатах не прибрано, стійкий неприємний запах, продукти харчування завжди в обмеженій кількості, часто взагалі відсутні. Відповідачка та її співмешканець схильні до зловживання спиртних напоїв, проте ОСОБА_3 категорично відмовляється визнавати залежність та проходити лікування від такої. Відповідач не працює та не бажає працевлаштовуватись, рекомендації працівників служби та центру соціальних служб не сприймає та не вважає за потрібне їх виконувати, всі зусилля та методи впливу на її родину вичерпано. 05.03.2021 року ОСОБА_3 була притягнута до адміністративної відповідальності за ст.184 ч.1 КупАП України. Проте, під час наступних виїздів встановлено, що ситуація не змінилася, кожного разу від матері відчувався запах алкоголю. З родиною ОСОБА_5 та біологічним батьком дитини проведено безліч мотиваційних бесід щодо лікування від алкогольної залежності, створення умов для проживання дитини та здійснення самостійного пошуку роботи. Ніяких змін не відбулося, батьки не приклали жодних зусиль для забезпечення належних умов для проживання дитини. Вивчивши ситуацію, вважають за доцільне, виходячи з інтересів дитини, відібрати її у матері без позбавлення їх батьківських прав, що і змусило звернутися до суду.

Представник служби у справах дітей Конотопської міської ради Костель А.О. позов підтримала та просить його задовольнити, фактично пославшись на вищевикладені обставини.

ОСОБА_3 заперечує задоволенню позову та пояснила, що не вживає з батьком дитини спиртні напої, працюють. Дитина навчається у школі, претензій з боку вчителів не має. Викладені в позові обставини відповідають дійсності. На даний час змінила своє ставлення до виховання дитини, забезпечує необхідні умови. Працює не офіційно.

Судом встановлено, що відповідачка є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8-9). Родина відповідача перебуває у Конотопському міськрайонному центрі соціальних служб для сімї, дітей та молоді на обліку сімей, що опинилася в складних життєвих обставинах (а.с.10-13). 05.03.2021р. постановою Конотопського міськрайонного суду Сумської обл. ОСОБА_3 притягнута до адміністративної відповідальності за ст.184 ч.1 КупАП (а.с.14). Згідно актів обстеження умов проживання від 16.02.2021 р., 01.04.2021 р., 24.05.2021 р. та 17.06.2021 р. за адресою АДРЕСА_1 , встановлено, що дрова, продукти харчування, готова їжа відсутні, в будинку прохолодно, постільна білизна потребує заміни. На момент обстеження від матері відчувався запас алкоголю (а.с.15-18). ОСОБА_3 на обліку як зареєстрована безробітна не перебуває (а.с.19). Згідно висновку органу опіки та піклування Конотопської міської ради вважають за доцільне відібрати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у матері ОСОБА_6 без позбавлення її батьківських прав у зв`язку з ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини (а.с.4-5).

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що працює фахівцем із соціальної роботи в Конотопському міському центрі соціальних служб. Знає родину ОСОБА_5 з 2012 р., оскільки відповідач після народження дитини потребувала допомоги. З 2019 р. відповідач почала зловживати спиртними напоями. Житло було занедбане, не дотримано санітарні умови, відсутня їжа і дрова. Надавали соціальну допомогу. У червні 2021 р. тато дитини пройшов лікування. Батьки дитини перестали зловживати спиртними напоями. Відповідачка працює покоївкою, без офіційного оформлення, у батька тимчасові підробітки. Дитина забезпечена одягом і взуттям. Під час відвідин 10.11.2021 р. помешкання відповідачки з`ясувалося, що остання змінила ставлення, а саме у житлі чисто, прибрано, наявна їжа, замінено білизну. Канцелярські товари у дитини в наявності.

Предметом судового розгляду є відібрання малолітньої дитини від матері без позбавлення батьківських прав.

Спірні правовідносини регулюються Конвенцією про права дитини, ст.ст.150, 151, 155, 170,171 СК України, ст.ст.11,12,14 Закону України «Про охорону дитинства».

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна особа має право на проживання в сім`ї. Особа може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом, згідно ч.3 ст.4 СК України.

Ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно ст.151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Зі змісту даної норми закону, підставою для відібрання дитини від батьків є: ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоке поводження з дитиною, хронічний алкоголізм або наркоманія, експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва, інші випадки , якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Рішенням Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» (Страсбург, 18 грудня 2008 року), зокрема зазначено, якщо рішення про відібрання дітей мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Також може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Зокрема, потрібно з`ясувати чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного чи психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід також не можна виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних заходів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.

Виконком Конотопської міськради зазначив, що умови проживання матері та дитини, спосіб їх життя, являють загрозу для здоров`я та нормального розвитку малолітньої дитини. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, оскільки не піклується про його фізичний і духовний розвиток, а саме не забезпечує належними умовами для проживання, не надає дитині необхідного харчування, не приділяє достатньо уваги навчанню сина.

На думку суду, ці висновки виконкому не підтверджуються належними доказами.

З матеріалів справи вбачається, що органом опіки та піклування Конотопської міської ради було прийнято рішення від 14.07.2021 року №014/451 «Про відібрання дитини без позбавлення матері батьківських прав» у зв`язку з тим, що ситуація в сім`ї негативно впливає на стан задоволення потреб дитини, які практично не задовольняються.

Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку, що зазначений висновок є необґрунтований, оскільки не містить в собі посилання на докази, які б підтвердили факт виникнення негативного впливу на потреби дитини.

Крім того, в матеріалах справи відсутні належні докази того, що залишення дитини у матері є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання, дитина у разі неналежного за нею догляду та виховання має не задовільний стан здоров`я, її розвиток не відповідає віку та вона має якісь відхилення у такому.

Жодних доказів, а саме свідчень сусідів, самого сина відповідача, його батька та інших родичів, а також наявності медичних документів, висновків лікарів про стан здоров`я дитини, які б підтверджували те, що ОСОБА_3 не забезпечує дитину харчуванням, одягом, не виявляє до неї батьківської турботи і тим самим ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, в матеріалах справи не має.

Посилання позивача на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини також обґрунтовувався тим, що з актів обстеження житлово-побутових умов проживання відповідача та її дитини встановлено, що санітарний стан приміщень де проживає відповідачка разом з дитиною незадовільний, продукти харчування в обмеженій кількості, постільна білизна дитини брудна або відсутня, одяг взуття в наявності.

Суд зазначає, що окрім посилання на акти обстеження житлових умов ОСОБА_3 , виконком на надав доказів того, чи зверталася відповідачка до місцевих органів влади з вимогами допомогти їй покращити свої житлові умови, шляхом надання їй матеріальної допомоги, або допомоги в сприянні її працевлаштування.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків , встановлених Конституцією України.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Посилання представника позивача на те, що ОСОБА_3 відмовилася від запропонованих фахівцями центру соціальних послуг щодо допомоги в сприянні її працевлаштування та недопущення вживання алкогольних напоїв є безпідставними, оскільки суду не були надані будь-які рішення органів місцевої влади, які б підтверджували, що місцеві органи влади розглядали звернення відповідачки чи відповідних соціальних служб з приводу надання їй допомоги та виносили позитивні рішення з приводу цих звернень, тим самим дотримались Конвенційних зобов`язань із забезпеченням цільності сім`ї, а відповідачка ОСОБА_3 відмовилася отримувати такі послуги чи допомогу відповідно до ухвалених рішень.

Крім того, як пояснила у судовому засіданні свідок зі сторони позивача ОСОБА_3 змінила ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини і на даний час забезпечено всі необхідні умови для виховання сина. Остання працевлаштована, алкогольні напої не вживає.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не наведено підстав для відібрання у неї дитини без позбавлення батьківських прав, згідно зі ст.ст.170, 164 СК України, а також відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини справа «Савіни проти України», згідно з яким «саме той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків».

Суд також зазначає, що позивачем не надано доказів про застосування до ОСОБА_3 інших заходів, менш радикальних, ніж відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, зокрема - надання відповідачу певної матеріальної, соціальної та консультативної допомоги.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду встановлено, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини.

Відповідно до Декларації прав дитини від 20.11.1959 р. малолітня дитина не повинна, крім випадків коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що в справі немає переконливих доказів того, що відібрання дитини у відповідача без позбавлення її батьківських прав буде сприяти інтересам дитини.

Тому враховуючи вік дитини, встановлені по справі обставини, суд вважає, що в інтересах дитини доцільне буде проживання разом з матір`ю. При цьому суд бере до уваги те, що саме батьки мають переважне право на особисте виховання дитини.

Таким чином, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав у ОСОБА_3 , то позовні вимоги щодо стягнення аліментів з відповідачки не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 181, 183, 184, 193 СК України, ст.ст. 1, 3, 5, 7, 9-13, 81, 89, 263-265, 273, 282, 354-355 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог виконавчого комітету Конотопської міської ради Сумської області відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Сумського Апеляційного суду або до дня функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи через Конотопський міськрайонний суд Сумської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: виконавчий комітет Конотопської міської ради Сумської області, юридична адреса: м.Конотоп Сумської області, пр.Миру, 8, .

Представник позивача Костель Аліна Олександрівна, юридична адреса м. Коното пр. Миру, 8.

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Повний текст рішення суду складено 12 листопада 2021 року.

Суддя Гетьман В. В.