Справа №443/1022/18
Провадження №2/443/201/21
РІШЕННЯ

іменем України

05 листопада 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І.,

провів у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Жидачеві розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в якій просить визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, яке складається з житлового будинку та господарських споруд, що розташовані в АДРЕСА_1 .

Обґрунтування позовних вимог.

В обґрунтування позовної заяви позивач покликається на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 18 серпня 1995 року, виданого виконкомом Жидачівської районної Ради народних депутатів, дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_5 . Згідно з витягом від 12.01.2017 за № 75 з будинкової книги смт. Гніздичів Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області, будинковолодіння АДРЕСА_1 рахувалося колгоспним двором і станом на 30.06.1990 року в будинку були зареєстровані: голова двору - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та члени колективного двору - ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер голова колгоспного двору ОСОБА_5 . Жодного заповіту про передання прав на нерухоме майно спадкоємцям, голова колгоспного двору ОСОБА_5 не складав. Після смерті власника колгоспного двору ОСОБА_5 , його частка (1/3 усього майна) стала предметом спадкування, а першою у черзі спадкоємицею була дружина покійного - ОСОБА_2 . Оскільки ОСОБА_2 , як дружина покійного голови двору ОСОБА_5 постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом шестимісячного строку не заявляла про відмову від неї, тому в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину і фактично нею володіє. В результаті прийняття ОСОБА_2 1/3 частки усього майна колгоспного двору після смерті чоловіка, її сукупна частка разом з належною їй часткою (1/3) становитиме 2/3 частки усього майна колгоспного двору. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер член колгоспного двору ОСОБА_6 . Заповіту про передання прав на нерухоме майно спадкоємцям, член колгоспного двору ОСОБА_6 не складав. На час відкриття спадщини (смерті спадкодавця) позивач постійно проживав та був зареєстрований за місцем проживання спадкодавця ОСОБА_6 . Після смерті члена колгоспного двору ОСОБА_6 , його частка (1/3 усього майна) стала предметом спадкування, а першим у черзі спадкоємцем є позивач ОСОБА_1 як син ОСОБА_6 . Відповідачі по справі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 також належать до спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_6 , однак відмовляються від частки у спадковому майні в його користь про що у встановлений законом строк подали відповідні заяви в нотаріальну контору, відтак просить суд визнати за ним право власності на 1/3 частину спірного будинковолодіння в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_6 . Окрім того, оскільки відповідач ОСОБА_2 , яка фактично володіє 2/3 частки усього майна колгоспного двору відповідно до вимог ст. 347 ЦК України відмовляється від належної їй частки в його користь, просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Ціпивко І.І. від 18.06.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 19.07.2018 /а.с.22/.

Довідкою від 27.07.2018 справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті у іншій справі /а.с.24/.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 30.08.2018 головуючим суддею визначено Коліщук З.М. /а.с.26/.

Довідкою від 27.12.2018 справу знято з розгляду у зв`язку з тим, що суддя перебувала у нарадчій кімнаті по іншій справі /а.с.34/.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 31.01.2019 позовну заяву залишено без руху. Позивачу надано строк для усунення недоліків /а.с.42-43/.

Довідкою від 16.07.2019 справу знято з розгляду у зв`язку з тим, що суддя перебувала у нарадчій кімнаті по іншій справі/а.с.54/.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 12.08.2020 головуючим суддею визначено Равлінка Р.Г. /а.с. 58/.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 25.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду. Справу призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 30.09.2020 /а.с.59-60/.

Довідкою від 30.09.2020 справу знято з розгляду у зв`язку з тим, що суддя перебував на навчанні /а.с.68/.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 20.10.2020 справу розглядом відкладено на 22.01.2021 у зв`язку з неявкою сторін /а.с.72/.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 22.01.2021 зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступників позивача /а.с.76-77/.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 22.06.2021 провадження у справі поновлено. Залучено до участі у справі правонаступника позивача /а.с.84-85/.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 03.08.2021 позовну заяву залишено без руху. Позивачу надано строк для усунення недоліків /а.с.106-108/.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 17.09.2021 справу призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 04.10.2021 /а.с.120-121/.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 04.10.2021 закрито підготовче провадження у справі . Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 04.11.2021 /а.с.128-129/.

Розгляд справи по суті відбувся 04.11.2021 без участі сторін.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Позивач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання в якому просить судовий розгляд проводити без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася, на адресу суду надійшла заява в якій просить розгляд справи проводити без її участі. Позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, клопотань про розгляд справи за їх відсутності чи відкладення розгляду справи не подали.

Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 04.11.2021, є дата складення повного тексту судового рішення 05.11.2021.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно витягу з будинкової книги по АДРЕСА_1 від 12.01.2017 № 75 будинковолодіння АДРЕСА_1 рахується за колгоспним двором, станом на 30.06.1990 в будинку були зареєстровані ОСОБА_5 , - голова двору, який помер та члени колгоспного двору ОСОБА_2 та ОСОБА_6 /а.с.11/

Відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 18.08.1995 виданого виконкомом Жидачівської рай. Ради народних депутатів жилий будинок з приналежними будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 на праві особистої власності належав ОСОБА_5 /а.с.10/

З довідки Стрийського МБТІ від 13.02.2018 № 316 вбачається, що житловий будинок та господарські будівлі і споруди за адресою: АДРЕСА_1 був побудований у 1982 та загальна площа будинку 138,3. /а.с.15/

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ЛВ №053756 ОСОБА_5 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,5855 гектарів, яка знаходиться на території смт. Гніздичів, Гніздичівської селищної Ради н.д. для ведення особистого підсобного господарства./а.с.12/

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ЛВ №053757 ОСОБА_5 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1073 гектарів, яка знаходиться на території смт. Гніздичів, Гніздичівської селищної Ради н.д. для обслуговування житлового будинку./а.с.13/

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ЛВ №107 ОСОБА_5 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,3006 гектарів, яка знаходиться на території смт. Гніздичів, Гніздичівської селищної Ради н.д. для ведення особистого підсобного господарства./а.с.14/

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 02.06.2009 Гніздичівською селищною радою Жидачівського району Львівської області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 71 років /а.с.16 /.

Відповідно до довідки Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області від 20.02.2013 № 120 заповіт від ОСОБА_5 в селищній раді не посвідчувався. ОСОБА_5 постійно був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 до дня смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . До дня смерті та на день смерті з ОСОБА_5 за адресою були зареєстровані: дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_6 , невістка ОСОБА_3 , онук ОСОБА_1 , онука ОСОБА_7 /а.с.9/

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 виданого 28.04.1960 ОСОБА_5 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 28.04.1960, після одруження дружині присвоєно прізвище ОСОБА_9 . /а.с.8/

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 виданого 24.09.1971, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 /а.с.7/.

Приватний нотаріус Жидачівського районного нотаріального округу Мазур О.Я. листом від 02.05.2018 № 09/01-24 на звернення ОСОБА_6 щодо заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомила, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки та житловий будинок, належні померлому на праві власності. /а.с.17/

Згідно актового запису про смерть №37 від 28.04.2020 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 48 роки. /а.с.75/

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 виданого виконавчим комітетом Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області 28.04.2020, ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 48 років помер ОСОБА_6 /а.с.137/

Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_5 виданого повторно Жидачівським РВ ДРАЦС ЗМУЮ МЮ (м. Львів) 09.02.2021, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 уклали шлюб 22.02.1995, після одруження дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_9 ». /а.с.116/

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_6 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , його батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_3 /а.с.99/

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_7 виданого 02.02.1996 Гніздичівською селищною радою Жидачівського району Львівської області 02.02.1996, ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 , її батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_3 /а.с.118/

Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_8 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жидачівського районного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_11 та ОСОБА_7 11.08.2015 уклали шлюбу та після одруження дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_12 ». /а.с.119/

Згідно Інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №62224311 від 27.10.2020 вбачається відсутність заповіту складеного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . /а.с.138-139/

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №62224325 від 27.10.2020 в спадковому реєстрі відсутня інформація щодо ОСОБА_6 померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 /а.с.140/

Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №62224380 від 27.10.2020 в спадковому реєстрі після смерті ОСОБА_6 померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , Жидачівською державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу №369/2020./а.с.141/

З долученої до матеріалів копії спадкової справи судом встановлено, що у передбачений законом шестимісячний строк, ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 звертався до нотаріальних органів із заявою про прийняття спадщини. /а.с.136/

Також встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було відомо про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 та у передбачений законом шестимісячний строк, вони звернулись із заявами про відмову від належної частки в спадщині в користь сина померлого ОСОБА_1 /а.с.142-144/

Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області 27.07.2021 № 655 ОСОБА_6 дійсно проживав за адресою АДРЕСА_1 . До дня смерті і на день смерті з ОСОБА_6 по зазначеній адресі були зареєстровані та проживали: мати ОСОБА_2 , дружина ОСОБА_3 , син ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_4 , онучка ОСОБА_13 . Заповіт від імені ОСОБА_6 в селищній раді не посвідчувався. /а.с.100/

Норми чинного законодавства та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України "Про власність" колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ст. 121 УК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 р.) володіння користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх члені двору.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону "Про власність" ( 697-12 ) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення по господарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48.

Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Виходячи із Правової позиції, викладеної в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15 - згідно з частиною першою статті 120, статтею 123 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення по господарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом аналогічними Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Отже, застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір є помилковим.

Як роз`яснено у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 "Про практику розгляду судами України справ про спадкування" , правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Згідно витягу з погосподарської книги членами колгоспного двору були ОСОБА_2 та ОСОБА_14 , а голою двору був ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже кожний член колгоспного двору умовно мав по 1/3 частки в спірному будинковолодінні.

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не був членом колгоспного двору.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , належала 1/3 частка в майні колгоспного двору. ОСОБА_6 був батьком позивача ОСОБА_1 . Позивач у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до Жидачівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_15 , як спадкоємець першої черги. Інші спадкоємці першої черги ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в передбачений законом строк подали заяви про відмову від належної за законом частки в спадщині ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в користь позивача ОСОБА_1 .

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частки в житловому будинку з погосподарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , який помер, ІНФОРМАЦІЯ_5 , підлягає до задоволення.

Щодо позовних вимог, а саме визнання за позивачем права власності на 2/3 частини спірного будинковолодіння, яке на праві спільної сумісної власності належить відповідачці ОСОБА_2 , суд приходить до наступних висновків.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В судовому засіданні встановлено, що і визнається відповідачкою ОСОБА_2 , останній на праві спільної сумісної власності належить 1/3 частки в майні колгоспного двору та 1/3 вона успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_5 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки на момент смерті останнього проживала разом із ним та не заявляла про відмову від спадщини, відтак відповідно до ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

Як на підставу задоволення позовних вимог в цій частині позивач покликається на ст. 347 ЦК України, оскільки відповідачка відмовляється від належної їй частки в майні колгоспного двору в його користь.

Згідно п .2 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Згідно ч. 3 цієї ж статті 347 ЦК України у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державний реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Суд звертає увагу позивача, відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

З врахуванням вищенаведеного, суд зазначає, що оскільки ОСОБА_2 у передбачений законом спосіб не здійснила державну реєстрацію за собою права власності на належні їй 1/3 частки в майні колгоспного двору, яку вона успадкувала після смерті чоловіка, вона позбавлена можливості реалізувати своє право щодо розпорядження успадкованим майном, в тому числі шляхом відмови від права власності на підставі ст. 347 ЦК України.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що для того, щоб реалізувати свої права передбачені ЦК України, ОСОБА_2 спочатку необхідно зареєструвати за собою право власності у встановлений законом спосіб і тільки після того вона набуде права розпоряджатися майном на власний розсуд (продавати, дарувати, заповідати, тощо).

Суд також вважає за необхідне зазначити, що відмова осіб, які мають право на частку у колгоспному дворі на користь іншої особи за заявою, під час розгляду цивільної справи стосовно спору про частки в колгоспному дворі, чинним законодавством не передбачено, а тому позовна вимога в частині визнання за позивачем права власності на 1/3 частки в майні колгоспному двору яка належить відповідачці ОСОБА_2 , як члену колгоспного двору, не грунтується на вимогах закону, а тому до задоволення не підлягає.

З врахуванням вище наведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на 2/3 частки в спірному будинковолодінні у зв`язку із відмовою ОСОБА_2 від належної їй частки у колгоспному дворі в користь позивача до задоволення не підлягають, відтак позов слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 4,5,12,13,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , який помер, ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 1/3 частки в житловому будинку з погосподарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Р.Г. Равлінко