Справа № 464/5368/21
пр.№ 2/464/1560/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.11.2021 м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Мички Б.Р.
секретар судового засідання Воловець Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №464/5368/21 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення суми завданих збитків державі,

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов`язати ОСОБА_1 виплатити на користь війської частини НОМЕР_1 суму збитків в розмірі 7200 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач ОСОБА_1 призначений на посаду командира групи матеріального забезпечення та зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків з 26.09.2017 року. Відповідно до наказу командира війської частини НОМЕР_1 №403 від 03.11.2017 року проведено інвентаризацію по автомобільній службі у групі матеріального забезпечення військової частини, в результаті чого виявлено нестачу автомобільного майна загальною вартістю 54330 грн., що виявлено після службового розслідування. В ході проведення службового розслідування було з`ясовано, що під час переміщення військового майна з роти матеріального забезпечення до складу ремонтної роти в період з 10.01.2017 по 01.03.2017 зникли автомобільні акумоляторні батареї з автомобільної техніки роти матеріального забезпечення в кількості 86 штук. По даному факту встановлено, що протягом 2017 року в результаті бездіяльності та недбалого ставлення до своїх службових обов`язків матеріально відповідальними особами військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцями, які несуть матеріальну відповідальність за стан справ у роті матеріального забезпечення зникло державне майно та вбачається порушення ст. 4 ЗУ "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" та п. 12 ч.1 "Інструкції з обліку військового майна Збройних Сил України", затвердженої наказом Міністерства Оборони України від 17.08.2017 року №440. За результатами службового розслідування винним у виникненні нестач військового майна та складових автомобільної служби у групі матеріального забезпечення війської частини НОМЕР_1 виявився колишній командир групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_1 . За наведеного просили позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 13.08.2021 відкрито провадження у справі та призначено таку до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
У судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримав.
Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позовних вимог покликаючись на відзив поданий ним 23.09.2021 із пропуском трьохрічного строку позовної давності та відсутністю причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою та діями ОСОБА_1 .
У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України.

З`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке.
Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року, затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.
Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року (надалі в тексті рішення - Положення).
Відповідно до п. 2 Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Пунктом 3 Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.
Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.
Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.
Відповідно до п. 10 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення (обмежена матеріальна відповідальність).
Повна матеріальна відповідальність згідно п.13 Положення передбачена у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично не виконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.
У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Як зазначено у ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст. 77, 79, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Судом встановлено, що згідно довідки командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 №0989/10 від 01.12.2018 військовослужбовцю майону ОСОБА_1 податковою інспекцією присвоєно ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який проходить по відомостях фінансового органу військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 №75 від 26.09.2017 ОСОБА_1 призначено наказом НГШ-ГК ЗСУ від 06.06.2017 року №293 на посаду командира групи матеріального забезпечення, який прибув з військової частини НОМЕР_3 з 26.09.2017 року та зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 07.07.2018 проведено службове розслідування та було з`ясовано, що під час переміщення військового майна з роти матеріального забезпечення до складу ремонтної роти в період з 10.01.2017 по 01.03.2017 зникли автомобільні акумоляторні батареї з автомобільної техніки роти матеріального забезпечення в кількості 86 штук. По даному факту встановлено, що протягом 2017 року в результаті бездіяльності та недбалого ставлення до своїх службових обов`язків матеріально відповідальними особами військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцями, які несуть матеріальну відповідальність за стан справ у роті матеріального забезпечення, колишнього начальника автомобільної служби технічної частини війської частини та командира ремонтної роти зникло державне майно та вбачається порушення ст. 4 ЗУ "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" та п. 12 ч.1 "Інструкції з обліку військового майна Збройних Сил України", затвердженої наказом Міністерства Оборони України від 17.08.2017 року №440. За результатами службового розслідування винним у виникненні нестач військового майна та складових автомобільної служби у групі матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 виявився в т.ч. колишній командир групи матеріального забезпечення війської частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_1 .
Як вбачається з матеріалів справи, позивач посилається на наказ №211 командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування 07.07.2018 відповідно до якого службове розслідування за фактом нестачі майна військової частини НОМЕР_1 вважається завершеним.
Однак, на підтвердження позовних вимог, позивачем не надано суду жодного доказу, зокрема, матеріалів службового розслідування відносно ОСОБА_1 , де мало б бути зазначено про його посадові права та обов`язки, акту прийому-передачі матеріальних цінностей, показів свідків, інших документів, на підставі яких можливо було б встановити причетність ОСОБА_1 до зазначених нестач військового майна військової частини. Крім цього, позивач не надає суду доказів обгрунтованості стягнення з відповідача матеріальних збитків саме у конкретному розмірі 7200 грн.
Щодо покликання відповідача щодо спливу строку позовної давності суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 256 ЦК України).
Згідно із статтею 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції
При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.
Відповідно до частини першої статті 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, мають, зокрема, право заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові.
Згідно зі статтею 49 ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права і обов`язки.
Таким чином, заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства.
У своєму відзиві на позовну заяву відповідач вказав на пропуск строку позовної давності, у зв`язку із чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог, а позивач не спростував доводи відповідача щодо цього.
Враховуючи вищевикладене, та те, що пройшло більше трьох років з дати прийняття наказу про результати службового розслідування №211 від 07.07.2018, позивач звернувся до суду лише 26.07.2021, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 209, 258-260, 264-268, 354ЦПК України,

у х в а л и в:

відмовити в позові повністю.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 , на користь держави судовий збір у розмірі 2270 грн. 00 копійок.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття судом апеляційної інстанції постанови за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 12.11.2021 року.
Учасники справи:
Позивач: Військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий Б.Р. Мичка