Справа № 310/6829/20
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

11 січня 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді..........Дністрян О.М.,

при секретарі…………..…Уставицькій Н.М.,

за участю позивачки ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила, до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов мотивувала тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу Ѕ частки будинку від 23.05.2011р. та договору купівлі-продажу Ѕ частки будинку від 22.11.2018р. Наразі в будинку вона проживає зі своїм чоловіком ОСОБА_5 та двома неповнолітніми дітьми від попередніх шлюбів. В зазначеному будинку також зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_4 ,. Шлюб з відповідачем розірвано 19.09.2019р., позов про поділ майна, придбаного у шлюбі до суду не подавали. Відповідач не проживає в будинку з 09 вересня 2019 року без поважних причин, не сплачує комунальні послуги, не бере участі в утриманні житла, особистих його речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Просила визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 12.10.2020р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 08 грудня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовну заяву підтримала та пояснила, що її колишній чоловік не проживає в належному їй будинку з вересня 2019 року, особистих речей в будинку його не має, на будинок він не претендує, проживає окремо. Колишній чоловік має пільгу на сплату комунальних послуг як учасник бойових дій, отримує цю пільгу у грошовій готівковій формі, проте за комунальні послуги не сплачує. У її нинішнього чоловіка також є така пільга, але вони не можуть оформити її на будинок, оскільки вже там зареєстрований відповідач і має таку пільгу. Просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про слухання справи

повідомлений у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Тому суд у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивачки, проживає в будинку АДРЕСА_2 . Знає, що ОСОБА_4 не проживає з позивачкою в будинку АДРЕСА_1 з вересня 2019 року, він погано себе поводив, вживав алкогольні напої, потім зник і більше його не бачили. Вона буває у позивачки в будинку, там речей відповідача не має.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що позивачка це його дружина, з якою він проживає в будинку АДРЕСА_1 з грудня 2019 року. ОСОБА_4 не проживає в цьому будинку з вересня 2019 року, забрав всі свої речі, більше не з`являвся.

Вислухавши пояснення позивачки та свідків, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 серпня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області 22.08.2015р., актовий запис №499 (а.с.22).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області №310/5907/19 від 19.09.2019р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано (а.с. 23). Рішення суду набрало законної сили 22.10.2019р.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.04.2011р., посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Романченко В.В., р. № 1367 (витяг з Державного реєстру правочинів №9825757 від 22.04.2011р.) та витягу про державну реєстрацію прав від 23.05.2011р., ОСОБА_7 належить на праві власності Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.6-9).

Крім того, ОСОБА_1 належить Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 22.11.2018р., посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Порохнею О.В., р. №1877, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №146482873 від 22.11.2018р., (а.с.10-12).

Як вбачається з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №8997 від 25.08.2020р., виданої Відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради, в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.16).

Відповідно до довідки голови вуличного комітету №1 м. Бердянськ від 01.09.2020р., ОСОБА_4 не проживає в будинку АДРЕСА_1 з 09.09.2019р. (а.с.17).

Проте, частиною четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 Сімейного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Згідно з ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Частина 1 статті 68 СК України передбачає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Сторони у справі є колишнім подружжям.

Судом також встановлено, що Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1 придбана позивачкою ОСОБА_1 22.11.2018р. у період шлюбу з відповідачем ОСОБА_4 . Відповідно до п.2.4 вищезазначеного договору купівлі-продажу від 22.11.2018р., придбання Ѕ частки житлового будинку за цим договором вчинялось за письмовою згодою чоловіка покупця ОСОБА_4 , викладеної у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Порохнею О.В. (зворотній бік а.с.10).

Таким чином, Ѕ частина спірного житлового будинку є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим відповідач ОСОБА_4 не може бути позбавлений свого законного права користування цим нерухомим майном.

За таких обставин, суд вважає, що сімейним законодавством визнається презумпція режиму майна, набутого за час шлюбу як спільна сумісна власність подружжя, де частки подружжя є рівними.

Згідно з пунктом 34 Постанови пленуму ВССУ від 07.02.2014року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном,

зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71,72,109,110,116 Житлового кодексу Української РСР.

Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, оскільки частка майна була придбана в період шлюбу та є спільним сумісним майном, відповідач, як співвласник (а не член сім`ї власника) не може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням незалежно від періоду відсутності.

За таких обставин, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,76,141, 206, 263-265, 280-281 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області О. М. Дністрян