ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/71/21Головуючий у 1-й інстанції Радосюк А.В.
Провадження № 22-ц/817/994/21 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Костів О. З.,

за участю секретаря - Стецюк М.А.

та сторін: представника позивача АТ КБ "Приватбанк" - адвоката Панькова О.П., відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №602/71/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 05 липня 2021 року, ухваленого суддею Радосюком А.В., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

у січні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 20 березня 2012 року у розмірі 25 330 (двадцять п`ять тисяч триста тридцять) гривень 47 копійок станом на 30 листопада 2020 року, яка складається з 20 254 (двадцять тисяч двісті п`ятдесят чотири) гривні 60 копійок - заборгованість за тілом кредиту (заборгованість за простроченим тілом кредиту), 5 075 (п`ять тисяч сімдесят п`ять) гривень 87 копійок - заборгованість за простроченими відсотками, а також судові витрати у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні.

В обґрунтування позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" зазначило, що у відповідності до умов вищевказаного кредитного договору відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту був збільшений до 15 000,00 гривень. Власник картрахунку зобов`язувався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, який відповідно до п.1.1.1.51 Договору є короткостроковим кредитом і надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 05 липня 2021 року в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) до ОСОБА_1 (місце знаходження або місце проживання: АДРЕСА_1 ) - відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , МФО №305299) в користь ОСОБА_1 (мешканця: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок судових витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" просить скасувати рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 05 липня 2021 року та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги банку в повному обсязі, а також, стягнути судові витрати, посилаючись на те, що воно є незаконним.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ "Приватбанк" зазначило, що відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Вказані обставини підтверджуються, зокрема, наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості. Додатково для підтвердження вказаних обставин та всебічно встановлення обставин справи, до суду першої інстанції надано довідку про видані картки відповідачу та виписку по рахункам останнього. З виписки чітко вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами (в т.ч. після перевипуску картки), знімав кошти в банкоматах, розраховувався за товари та послуги та ін. Крім цього, відповідач частково погашав наявну заборгованість та продовжував користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту та платіжній картці. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "Приватбанк" не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення прав кредитора і він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Саме відповідач повинен спростувати, що суду не надано будь-яких належних та беззаперечних доказів на підтвердження заявлених банком позовних вимог. Також, місцевий суд оскарженим рішенням не тільки призводить до нехтування принципам платності кредитного договору, а ще і наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому - порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. Суд ігнорує, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів. Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, ступінь складності справи, необхідний і фактично наданий обсяг правової допомоги, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, але судом вказані вимоги були проігноровані. Суд першої інстанції не перевірив вартість оплати відповідних послуг адвоката, яка склалася в регіоні та складність справи. Звертають увагу на те, що обсяг матеріалів справи не є значним - один том і справа не відноситься до справ значної складності.

ОСОБА_1 своїм правом на відзив не скористався.

Представник АТ КБ "Приватбанк" - адвокат Паньков О.П. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладеній в ній.

ОСОБА_1 апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 20 березня 2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", та ОСОБА_1 на підставі анкети-заяви відповідача укладено договір про надання банківських послуг (а.с. 15).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до Довідки виданої АТ КБ "Приватбанк" - ОСОБА_1 було видано три кредитні картки: № НОМЕР_2 (термін дії до 10/15);№ НОМЕР_3 (термін дії до 06/18); № НОМЕР_4 (термін дії до 06/22) (а.с. 14).

Згідно Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти ОСОБА_1 кредитний ліміт становив 300 гривень, який згодом було збільшено до 15 000,00 гривень, а з 2016 року становив 0 гривень (а.с. 13).

До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" (а.с. 16) та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 17-41).

Відповідач не ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифом обслуговування кредитних карт "Універсальна", "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, оскільки відсутній підпис відповідача на вказаних Умовах та Тарифі і їх не визнав у судовому засіданні відповідач.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 30 листопада 2020 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 25 330,47 гривень, з яких: 20 254,60 гривень - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту; 20 254,60 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 5 075,87 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 гривень - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 0,00 гривень - нарахована пеня; 0,00 гривень - нараховано комісії (а.с. 12).

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме вказані Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім. Суд вважає, що Витяг з "Умов та правил надання банківських послуг" та Витяг з "Тарифів банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20 березня 2012 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови договору, в тому числі і розмір відсотків за користування кредитними коштами. Тому, суд вважав, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ "ПриватБанк" не дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції повністю погоджується, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Матеріали справи не містять підтверджень, що умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк", які надав позивач, погоджені відповідачем при підписанні заяви-анкети про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк".

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 також не визнав, що долучені до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи обслуговування кредитних карт "Універсальна, 30 пільгового періоду" при підписанні анкети-заяви він розумів чи ознайомлювався з ними.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретно запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг зазначені умови та правила не можна вважати складовою частиною кредитного договору.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з розрахунку заборгованості станом на 30.11.2020, що за період з 01.09.2019 по 30.11.2020 утворилася заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 20 254,00 грн.(а.с. 12).

Даний факт підтвердив у судовому засіданні апеляційного суду і представник АТ КБ "Приватбанк" - адвокат Паньков О.В., що заборгованість ОСОБА_1 виникла за період 2019-2020 роки.

Однак, з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти ОСОБА_1 видно, що кредитний ліміт становив 300 гривень, який згодом було збільшено до 15 000,00 гривень, а з 2016 року зменшено до 0,00 гривень (а.с. 13).

При цьому, банком визнавалось, що максимальний ліміт по кредиту, який був наданий позичальнику, складав 15 000,00 гривень, який з 2016 року становив 0 гривень. Видачу кредиту у більшому розмірі банком не доведено.

Отже, враховуючи те, що банком відповідачу зменшено кредитний ліміт з 21.01.2016 до 0,00 гривень, а видачу кредиту в період з 2019 по 2020 роки в більшому розмірі не доведено, тому підстав стягувати вказану заборгованість за простроченим тілом кредиту немає.

Крім цього, відповідно до Зведених даних виписки по рахунку за період з 09.05.2012 по 25.10.2018, наданої позивачем, вбачається, що тіло кредиту в гривнях (зняття готівки, безготівкові розрахунки, переказ в "Скарбничку", поповнення мобільного) без списання відсотків та штрафних санкцій становить 45 794 (сорок п`ять тисяч сімсот дев`яносто чотири) гривні 44 копійки, а погашення тіла кредиту ОСОБА_1 (внесення готівки через термінал чи з іншого карткового рахунку, депозит, інші надходження) становить 77 835 (сімдесят сім тисяч вісімсот тридцять п`ять) гривень 98 копійок (а.с.77-80).

Отже, ОСОБА_1 було переплачено Банку 32 041 (тридцять дві тисячі сорок одну) гривню 54 копійки (77 835,98 - 45794,44).

Представник АТ КБ "Приватбанк" - адвокат Паньков О.В. у судовому засіданні не зміг спростувати даний факт.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в стягненні з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, яке останнім не доведено і судом не здобуто.

Крім цього, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за простроченими відсотками, які обґрунтував тим, що право вимоги в цій частині передбачене Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами обслуговування кредитних карт "Універсальна".

Однак, як вище зазначалося, що долучені банком до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи обслуговування кредитних карт "Універсальна, 30 пільгового періоду" ОСОБА_1 не підписані, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ "ПриватБанк".

Також, в заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг від 20 березня 2012 року (а.с. 15) процентна ставка не зазначена, а лише вказано про бажання отримати кредитну карту "Універсальна".

Тобто сторони у розумінні цивільного законодавства не погодили розмір та підстави стягнення процентів.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийнятій 09 квітня 1985 року №39/248, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) дійшла висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг. Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

За таких обставин немає підстав для висновку, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог законодавства щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважав узгодженими банк, зокрема, щодо порядку і розмірів нарахування процентів.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 5075 (п`ять тисяч сімдесят п`ять) гривень 87 копійок - заборгованість за простроченими відсотками, нараховану позичальнику відповідно до Умов і правил надання банківських послуг і Тарифів з обслуговування кредитної картки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", яка достовірними та достатніми доказами не підтверджена.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що слід відмовити у стягненні судових витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 та п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Так, за правилами ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

При цьому, за змістом ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.5 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 ст.137 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, що 15 лютого 2021 року був підписаний Договір про надання правової допомоги, між адвокатом Кавійчик Вітою Петрівною та ОСОБА_1 (а.с. 80 зворотня сторона-82).

В п.3.1. даного Договору зазначено, що за правову допомогу, передбачену умовами Договору - клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) в розмірі 2 000 гривень.

Згідно з Акту виконаних робіт №2 від 19 лютого 2021 року виконавець своїм підписом свідчить про оплату замовником всієї суми наданих послуг в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень, а замовник підтверджує факт оплати зазначеної грошової суми та відсутність будь-яких претензій щодо наданих виконавцем послуг (а.с. 82, зворотня сторона).

Тому, підстав суду першої інстанції відмовляти в стягненні судових витрат за правову допомогу, у визначеному в договорі про надання правової допомоги розмірі, не було.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" слід залишити без задоволення, а рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 05 липня 2021 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" - залишити без задоволення.

Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 05 липня 2021 року - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 27 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді