Номер провадження 2/754/656/21
Справа №754/4420/20
РІШЕННЯ

Іменем України

11 травня 2021 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді: Сенюти В.О.

при секретарі: Кліванської М.Г.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб, такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідачів ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Деснянської районного в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб, такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Подану позовну заяву обґрунтовано тим, що на підставі розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації було змінено договір найму чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_3 та укладено окремі договори найму: на одну кімнату житловою площею 12,0 кв.м. з ОСОБА_1 , одинокий; на одну кімнату житловою площею 12,9 кв.м. із ОСОБА_6 , одинокий; на дві кімнати житловою площею 27,4 кв.м. із ОСОБА_7 склад сім`ї якого він, дружина, мати. Згодом ОСОБА_6 зареєстрував право власності на кімнату, яку займав відповідно до окремого договору найму, що становить 27/100 частин квартири АДРЕСА_3 . ОСОБА_7 , в свою чергу зареєстрував право власності на дві кімнати, які займав відповідно до окремого договору найму, що становить 51/100 частину квартири АДРЕСА_3 . Позивач перебував у шлюбі з ОСОБА_3 з 2003 року по 10.11.2017 року, після реєстрації шлюбі, позивач надав згоду зареєструвати останню у кімнаті житловою площею 12,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 . У період шлюбу народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які після народження були зареєстровані за вказаною адресою. З травня 2017 року відповідач з дітьми у квартирі не поживають, квартирою не цікавиться, не сплачує комунальні послуги. З позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дітей, які залишилися проживати з матір`ю за адресою АДРЕСА_4 , частина якої на праві власності належить ОСОБА_3 на підставі викладеного, позивач просить визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_3 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.04.2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05.08.2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач подану позовну заяву підтримав, просив позов задовольнити з викладених підстав.

Представник ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити. Представник відповідача заперечує щодо не проживання доньки ОСОБА_4 у спірній квартирі, оскільки остання навчається у школі № 294, яка розташована поряд із квартирою. Донька часто перебувала у спірній квартирі, залишаючись на ночівлю. Дев`ять місяців по тому, донька виявила бажання проживати разом з батьком та переїхала жити до нього у спірну квартиру, позивач часто не буває вдома, декілька днів на тиждень перебуває у будинку своїх батьків у с. Погреби. Наданий позивачем акт, на підтвердження відсутності відповідача у спірній квартирі, сторона відповідача вважає його підробленим, оскільки текст викладено почерком, що належить позивачу. Позовна вимога про визнання дітей такими, що втратили право користування квартирою є незаконною та такою, що суперечить чинному законодавству України. Щодо позовної вимоги до відповідача ОСОБА_3 , сторона відповідача заперечує, оскільки у 2017 році після сварки та морального приниження, відповідач вимушена покинути спірне приміщення та переїхала проживати до власних батьків, тобто виселення не було добровільним. Позивач змінив вхідні двері та замки, дублікат ключів передавати відмовився. За період свого проживання у квартирі, відповідач приймала участь у витратах на капітальний ремонт та купівлю необхідних меблів.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Деснянської районного в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Письмові матеріали справи містять заяву про розгляд справи у відсутність представника Органу опіки та піклування, на підставі зібраних доказів, відповідно до чинного законодавства України та з урахуванням висновку. До вказаної заяви долучено висновок щодо розв`язання спору про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно до висновку, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору вважає позовні вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_3 порушенням житлових прав дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .

Вислухавши вступне слово сторони позивача, відповідача, допитавши свідків, суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі розпорядження Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації від 05.12.2003 року № 1369 про зміну договору найму житлових приміщень громадянам Деснянського району, дозволено ЖЕК змінити договір найму чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_3 та укласти окремі договори найму:

-На одну кімнату житловою площею 12,0 кв.м. із ОСОБА_1 , одиноким.

-На одну кімнатну житловою площу 12,9 кв.м. із ОСОБА_6 , одинокий.

-На дві кімнати житловою площею 27,4 кв.м. із ОСОБА_7 , склад сім`ї якого: він, дружина ОСОБА_8 , мати ОСОБА_9 .

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 22.04.2009 року, ОСОБА_5 є власником 27/100 квартири АДРЕСА_3 .

Згідно копії свідоцтва про право власності від 03.03.2015 року ОСОБА_7 є власником 51/100 квартири АДРЕСА_3 .

З копії рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10.11.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 03.10.2003 року по 10.11.2017 року.

У період шлюбу народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (неповнолітня особа) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (малолітня особа).

На підтвердження доводів позовної заяви про відсутність відповідача ОСОБА_3 у спірній квартирі, стороною позивача надано копію акту від 01.02.2020 року, відповідно до якого мешканці ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтвердили, що ОСОБА_3 дійсно зареєстрована, але не проживаю за адресою АДРЕСА_3 .

Вказаний акт, суд до уваги не приймає, оскільки - складено за 2 місяці до подання позовної заяви до суду, текст акту складений позивачем, про що останній не заперечував в судовому засіданні, а з тексту акту неможливо встановити протягом якого періоду відповідач не проживає у квартирі АДРЕСА_3 .

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Покази свідка ОСОБА_11 , сусідки позивача, суд приймає критично, оскільки описаний нею період відноситься до початку карантину (який розпочато з березня 2020 року), позов подано 08.04.2020 року, а обставини викладені у позовній заяві стосуються періоду з 2017 року.

Свідок ОСОБА_7 - батько позивача та власник 51/100 квартири АДРЕСА_3 , вказав, що постійно проживає у с. Погреби, невістку ОСОБА_3 не бачив давно, хоча раз на тиждень відвідує квартиру. Онуку ОСОБА_4 у квартирі бачив, оскільки остання займалася у квартирі із репетиторами, онук ОСОБА_6 інколи відвідує бабусю і з дідусем у с. Погреби.

Свідок ОСОБА_13 - батько відповідача ОСОБА_3 вказав, що на момент розлучення позивача та відповідача у квартирі АДРЕСА_3 проживали 4 особи: позивач ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_3 , діти - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Через постійні скандали та образи, ОСОБА_3 переїхала разом із дітьми до своїх батьків. Квартира свідка приватизована на 4 особи, проте у квартирі проживало 9 осіб, відповідачу ОСОБА_3 належить на праві власності ј частини квартири АДРЕСА_5 . У 2019 році, онука ОСОБА_4 переїхала проживати до батька, оскільки їй стало шкода батька, а також зручно добиратися до школи, яка розташована поруч із квартирою позивача.

Покази свідка ОСОБА_12 - мати відповідача ОСОБА_3 , суд до уваги не приймає, оскільки свідок вказала про наявність домовленості, відповідно до якої позивач та відповідач повинні сплатити грошові кошти у розмірі 20000 доларів США ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , після чого квартира буде належати позивачу та відповідачу, проте письмовими матеріали справи вказане не підтверджене.

З показів свідків, вступного слова позивача та представника відповідача вбачається, що ОСОБА_4 проживає разом з батьком, син ОСОБА_5 проживає разом із матір`ю ОСОБА_3 , яка проживає за адресою своїх батьків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 .

Згідно із частиною третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 СК України).

Частиною другою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Малолітня дитина не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її непроживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом.

Проживання дитини за місцем проживання своєї матері не є підставою для втрати права користування житлом за місцем проживання батька, оскільки він має рівні з матір`ю права та обов`язки щодо дитини, зокрема щодо забезпечення її права на користування житлом, власником/наймачем якого він є.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 210/1857/15-ц (провадження N 61-9505св18).

Відповідно до висновку Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 01.02.2021 року № 102/02/38-648 щодо розв`язання спору про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням вважає, позовні вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_3 порушенням житлових прав дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Вказаний висновок Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації суд приймає до уваги, оскільки стороною позивача не було надано доказів на спростування останнього.

Враховуючи викладене, а також те, що позивач звертається до суду із вимогою про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_3 , при цьому позивач є наймачем лише однієї кімнати, житлової площі 12,0 кв.м. у квартирі АДРЕСА_3 , суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 29, 31 ЦК України, ст.3 СК України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 142, 258, 259, 263-265, 272, 273 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Повний текст рішення суду виготовлено:21.05.2021 року.

Суддя: В.О. Сенюта