Справа № 215/4045/21
18 листопада 2021 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Камбул М.О.,
при секретарі судового засідання Лазюк О.Ю.,
за участю: відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №3 м. Кривого Рогу за допомогою звукозаписувального технічного засобу заяву позивача ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №215/4045/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та на утримання жінки з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьохрічного віку,-
Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2021 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, з якою проживає дитина, та на утримання жінки до досягнення дитиною трьохрічного віку, стягнуто з ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, на користь ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 25.06.2021, та стягнуто з ОСОБА_1 (ІН), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, щомісяця аліменти у розмірі 1000 грн. на користь ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , до виповнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи з 25.06.2021, та стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1816,00 грн. на користь держави.

05.11.2021 позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про розподіл судових витрат у вказаній справі про стягнення з відповідача на її користь судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18600 грн.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні просив відмовити у заяві позивача про стягнення з нього витрат на правову допомогу, на підставах викладених у клопотанні.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні просив відмовити у заяві ОСОБА_3 про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, вказує, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зазначає, що відсутні належні, допустимі та достатні докази понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а саме фактичної сплати цих витрат. Також, вважає, що представник позивача, адвокат Співак В.А. в судовому засіданні 01.11.2021, виступаючи в судових дебатах, не заявляла про відшкодування витрат на правничу допомогу, чим порушила порядок їх відшкодування. Крім того, витрати в сумі 18600 грн. є неспівмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг. Предмет спору у даній справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, та тим більше аналізу судової практики (яка є сталою з питань стягнення аліментів), обсяг і складність складених процесуальних документів не є значним, тому просить відмовити у заяві ОСОБА_3 .

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та заяви позивача, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви позивача.

У відповідності до положень п.3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч. 1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.

Так, в якості доказу понесених витрат на правничу допомогу, отриману від адвоката Співак В.А., позивачем надано Договір № 06/21/2 про надання правової допомоги від 17.06.2021, укладений між ОСОБА_3 та адвокатським об`єднанням «Ліга Сова», акт №б/н приймання-передачі наданих послуг, відповідно до яких сторони узгодили отримання правничої допомоги у вигляді вивчення наданих клієнтом документів, вартість якої становить 500 грн., консультація щодо порядку стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, вартість якої становить 1500 грн., аналіз реєстру судових рішень та надання відповідних роз`яснень, щодо стягнення аліментів, вартість якої становить 500 грн., зустріч з клієнтом для узгодження правової позиції, вартість якої становить 800 грн., складання позовної заяви, вартість якої становить 2500 грн., складання відповіді на відзив, вартість якої становить 1500 грн.,вивчення матеріалів справи, вартість якої становить 800 грн., збір та вивчення доказів для подання до суду, вартість якої становить 1500 грн., складання заяви про перенесення судового засідання, вартість якої становить 1500 грн., представлення інтересів в судовому засіданні по справі, вартість якої становить 2000 грн., та гонорар успіху, вартість якої становить 7000 грн., всього 18600 грн.

Доказів оплати понесених витрат на правничу допомогу суду не надано.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, та від 31.03.2020 у справі №726/549/19.

Згідно з п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Згідно пунктами 3.1 та 4.1 Договору № 06/21/2 про надання правової допомоги від 17.06.2021, Клієнт зобов`язаний оплачувати надану професійну правничу допомогу у відповідності до умов розділу 4 цього Договору. За надану професійну правничу допомогу по справі щодо стягнення на користь клієнта аліментів на утримання дитини та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, вказаної у п.1.1, беручи до уваги обсяг послуг та робіт, пов`язаних з представництвом в суді та/або іншою правничою допомогою, в т.ч. й збором доказів, які є необхідними для належного захисту прав та інтересів клієнту у даній справі, враховуючи складність та значення для клієнта справи, остання сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар 15 000 грн. в рахунок попередньої оплати протягом 90 днів з дня ухвалення рішення суду.

При цьому, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що позивач ОСОБА_3 фактично понесла витрати на правничу допомогу, матеріали справи не містять.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справах у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, від 31.03.2020 у справі №726/549/19.

Оскільки фактичні витрати позивача на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 18600 грн. не підтверджені належними доказами, до суду не надано жодної квитанції чи будь-якого іншого платіжного документу оплати позивачем Адвокатському об`єднанню суми наданих послуг, тому суд вважає необхідним у задоволенні заяви про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу відмовити.

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 247, 270 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №215/4045/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та на утримання жінки з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьохрічного віку відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Роз`яснити учасникам справи, що відповідно до п.3 розділу XII «Прикінцевих положень» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Додаткове рішення складено та підписано суддею 18 листопада 2021 року.

Суддя: