Справа № 149/2884/20
Провадження № 22-ц/801/2206/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павлюк О. О.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 рокуСправа № 149/2884/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Ліннік Я.С.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11 серпня 2021 року, ухвалене суддею Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області Павлюк О.О.,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2020 року Приватна виробнича фірма «Агроцентр» (далі - ПВФ «Агроцентр») звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «СК «КРЕДО» про відшкодування майнової шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що позивач ПВТ «Агроцентр» згідно Свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу є власником автомобіля Mercedes-Benz GLE 500Е, д.н.з. НОМЕР_1 .

Позивач вказує, що 15.08.2020 о 16:00 год в м. Дніпро по пр. Б. Хмельницького, 119, відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 , здійснив зіткнення з автомобілем Mercedes-Benz GLE 500Е, д.н.з. НОМЕР_1 , який зупинився попереду.

Дана ДТП сталася в результаті порушення п.п. 12.3, 13.1 ПДР України водієм Volkswagen Passat під керуванням ОСОБА_1 , що підтверджується постановою суду.

Відповідно до Висновку № 19/104-10/2Д/29 від 03.11.2020, сума матеріального збитку в результаті ДТП, яка завдана автомобілю Mercedes-Benz GLE 500Е складає 361 117,06 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення ДТП була застрахована на підставі договору, укладеного у формі полісу №ЕР-174108212 від 16.04.2020 ТДВ «СК «КРЕДО».

Позивач зазначає, що ТДВ «СК «КРЕДО» йому виплатило страхове відшкодування 130 000,00 грн. - суму ліміту, передбаченого Полісу №ЕР-174108212. Невідшкодованою залишилась частина збитків у розмірі 231 117,00 грн.

За наведених обставин, позивач просив стягнути з відповідача невідшкодовану частину збитків у розмірі 231 117,00 гривень.

Відповідач заперечував позов та зазначив, що висновок експерта № 13/104-10/2д/29 від 03.11.2020 не можна брати до уваги, оскільки експерта не було попереджено про кримінальну відповідальність. У висновку експертом не обґрунтовано недоцільність ремонту, а лише вказано на необхідність заміни деталей на основі дефектної відомості. При цьому сума матеріального збитку, визначена у висновку, відмінна з сумою, визначеною згідно Аварійного сертифікату № 518/20-09 від 10.09.2020. Відтак, не доведено причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та отриманими механічними пошкодженням автомобілем Mercedes-Benz GLE 500Е, д.н.з. НОМЕР_1 .

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11 серпня 2021 року позов було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПВФ «Агроцентр» майнову шкоду у розмірі 231 117,00 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволені позову.

В якості основних доводів ОСОБА_1 посилається на те, що судом не було належним чином досліджено усіх обставин справи, зокрема висновок, який був взятий судом до уваги, не може бути належним доказом у справі, оскільки у ньому відсутні дані - в результаті якої саме ДТП власнику автомобіля Mercedes-Benz GLE 500Е був завданий матеріальний збиток. Крім того огляд автомобіля був проведений майже через три тижні після ДТП, тобто до вказаного періоду автомобіль міг зазнати пошкоджень в іншій ДТП. В матеріалах справи відсутні належні докази причинного зв`язку між ДТП, яка сталась 15.08.2020 та розміром матеріальних збитків.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, де погоджується з висновками суду. Вважає рішення законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали та обставини справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.08.2020 о 06.10 год. по вул. Богдана Хмельницького, 119 в м. Дніпро, відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen Passat, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Mercedes-Benz GLE 500Е, який зупинився попереду.

Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.10.2020 відповідача ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (Т.1 а.с. 9).

В силу ч.4 ст.82 ЦПК України обставини щодо наявності вини відповідача у скоєнні ДТП встановлені в адміністративній справі, а тому не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Автомобіль марки Mercedes-Benz GLE 500Е, д.н.з. НОМЕР_1 , належить ПВФ «Агроцентр», на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (Т.1 а.с. 6).

Цивільно-правова відповідальність ПВФ «Агроцентр» на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на підставі договору, укладеного у формі Полісу №200583656, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 130 000,00 грн (Т.1 а.с. 10).

З Висновку експертного дослідження № 19/104-10/2д/29 від 03.11.2020 та додатків до нього слідує, що сума матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу марки Mercedes-Benz ML/GLE 500 4 Matic Hybrid/E (w166), д.н.з. НОМЕР_1 в результаті ДТП станом на момент проведення дослідження складає 361117, 06 грн. (Т.1 а.с. 11-25).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована у ТДВ «СК «КРЕДО», що підтверджується полісом №ЕР-174108212 від 16.04.2020. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 130 000,00 грн (Т. а.с. 46, 70).

Власник автомобіля «Mercedes-Benz ML/GLE» звернувся до страхової компанії із заявами про виплату страхового відшкодування та про узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування (Т.1 а.с. 26-27).

Страховим актом № 54-15916511/2631 визнано настання цивільно-правової відповідальності водія автомобіля Volkswagen Passat - відповідача, за спричинення пошкоджень частин та деталей автомобіля Mercedes-Benz GLE 500Е, які сталися 15.08.2020, страховим випадком передбаченим Полісом (а.с. 72) та 11.11.2020 ТДВ «СК «КРЕДО» виплачено страхове відшкодування в сумі 130 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 5003 (Т.1 а.с. 73).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем підтверджено наявність в діях відповідача ОСОБА_1 усіх елементів складу цивільного правопорушення. Крім того, відповідачем розмір заявленої майнової шкоди не спростовано, а посилання на відсутність у висновку експертного дослідження посилання на його попередження (обізнаність) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, не спростовує в цілому встановлених у ході судового розгляду обставин. Тому із відповідача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком, оскільки він зроблений з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідає фактичним обставинам справи і сумніву у правильності не викликає.

Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою згідно вимог ст.1194 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1.статті 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Аналогічні правові висновки було викладено Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19, від 10 липня 2018 року у справі № 922/1436/17.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється обставина ДТП та наявність вини відповідача.

Виконуючи вимоги Закону ТОВ «СК «КРЕДО» здійснено страхове відшкодування позивачу в розмірі 130 000,00 грн.

Сума визначена в розмір відшкодування, вартість матеріального збитку, є більшою ніж ліміт передбачений договором страхування, тому розмір, що не охоплюється страховим відшкодуванням за договором страхування покладається на винну сторону, відповідача у справі.

За таких обставин саме ОСОБА_1 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) згідно вимог ст.1194 ЦК України, яка становить 231 117,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, як на момент звернення до суду із позовом, так і на час розгляду справи відповідач різницю між завданою матеріальною шкодою та страховою виплатою на користь позивача не здійснив.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно зазначив, що вартість майнового збитку завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталась з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, тому із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновленого ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим відшкодуванням.

З чим погоджується апеляційний суд.

Позивач надав суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження заявлених ним вимог, які в своїй сукупності є достатніми для прийняття обґрунтованого та вмотивованого рішення, яке і було ухвалене судом першої інстанції.

Відповідач будь - яких доказів на спростування розміру майнової шкоди чи неправильності визначення страхового відшкодування не надав. Клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи не заявляв.

При вирішенні спору, судом було враховано всі обставини справи, надано оцінку усім належним доказам.

Прийнявши до уваги зазначені вище обставини, а також вимоги законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права, які регулюють правовідносини сторін та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Не приймаються до уваги, доводи апеляційної скарги про те, що висновок, який був взятий судом до уваги, як один із основних доказів, не може бути належним доказом у справі, оскільки у ньому відсутні будь які зазначення в результаті якої саме ДТП власнику автомобіля Mercedes-Benz GLE 500Е був завданий матеріальний збиток.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції вирішуючи спір, оцінив висновок разом із іншими доказами у справі, якими доведено причинний зв`язок з пошкодження автомобіля в ДТП. Даний висновок відповідачем не спростований.

В свою чергу, оспорюючи розмір майнової шкоди, визначений висновком експертного дослідження, відповідач не надав доказів протилежного чи інакшого ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду.

Доводи скаржника про те, що огляд автомобіля був здійснений майже через три тижні після ДТП, тобто до вказаного періоду автомобіль міг зазнати пошкоджень в іншій ДТП, є необґрунтованими.

Як вбачається із матеріалів справи ДТП відбулось 15.08.2020, після чого позивач користуючись своїм правом повідомив страхову компанію із відповідними заявами про виплату страхового відшкодування та про узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування. Тобто позивачем, як потерпілим було здійснено порядок звернення відповідно до вимог Закону.

Тому вказані доводи скаржника не приймаються до уваги, оскільки висновків суду не спростовують.

Інші доводи скарги відповідача фактично зводяться до незгоди із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст.89ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до особистого тлумачення скаржником норм матеріального та процесуального закону.

Апеляційна скарга не містить обставин, які б спростовували висновки суду і свідчили б про порушення судом норм процесуального та матеріального права, тому з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2021 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало