Справа № 462/7699/19 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/811/1634/20 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника позивачів - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Колодяжного С.Ю. від 20 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 березня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 (1983 року народження, РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (1967 року народження, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 (1988 року народження, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), грошові кошти у розмірі по 400 000 грн. кожному в якості матеріальної компенсації завданої моральної шкоди. У решті позову - відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави 630,86 грн. судового збору.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить змінити рішення в частині зменшення розміру відшкодування шкоди на користь потерпілих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до розміру який буде встановлено з висновку судової психологічної експертизи, якщо у задоволення клопотання про призначення експертизи буде відмовлено, або потерпілі не з`являться для проведення експертизи, - просить суму морального відшкодування зменшити до 200 000 грн. в цілому на трьох потерпілих.

Вважає, що рішення в частині задоволення позову потерпілих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до нього про стягнення на користь кожного з потерпілих по 400 000, 00 грн. не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України. Зокрема в оскаржуваній частині зазначене рішення є незаконним, необгрунтованим, прийнятим з грубим порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, що є підставою для зміни оскаржуваного рішення в зазначеній частині. Звертає увагу, що в рішенні зазначено що відповідач на спростування заявленого розміру відшкодування моральної шкоди клопотав про проведення експертизи. Таке обґрунтування суду першої інстанції розцінює як грубе порушення норм процесуального права, а саме ч.2 ст. 439 КПК України (в частині невиконання вимог Верховного Суду, які зазначені у постанові від 20.11.19р.по справі №462/4179/17 та ч.ч.1,5 ст. 103 ЦПК України в частині не розгляду його клопотання від 24.01.2018р. про призначення судової психологічної експертизи).Також зазначає, що йому не зрозуміло в який спосіб і якими доказами керувався суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди потерпілим, які навіть не надавали суду пояснень щодо обставин, що стосуються їх особисто. Зважаючи на відсутність у позивачів доказів про розмір моральної шкоди повідомляє апеляційному суду про часткове визнання позовних вимог на загальну суму 200 000 грн.

В судове засідання, позивачі та відповідач не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності зважаючи на те, що такі повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та те, що інтереси ОСОБА_3 , представляв представник, а крім цього відповідач перебуває в місцях позбавлення волі та у апеляційній скарзі заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Судом апеляційної інстанції також було розглянуто та відхилено клопотання відповідача про призначення у справі судово-психологічної експертизи з огляду на те, що питання встановлення факту спричинення моральної шкоди, визначення її суті та необхідного розміру для її відшкодування мають оціночний характер і вирішення таких питань є саме компетенцією суду.

Вказане, також, відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 15.06.2020 року у справі №759/11457/17.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачів - в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на неї, апеляційної скарги, а також усних пояснень представника у суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.12, ч.ч.1,2 ст. 13, 81, ч.3, ч.6 ст. 82, ст.ст. 76-80, 89, ч.7 ст. 130, ст. 141 ЦПК України, ч.ч.1,7 ст. 128 КПК України, п.3,9, 17-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди», п.36 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», ст. 23, п.1 ч.2 ст. 1167, ч.2 ст. 1168, ч.ч.1,2 ст. 1187 ЦК України, та задовольняючи частково позов, виходив з того, що цивільний позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином, був поданий в порядку ст.128 КПК України під час кримінального провадження, проте постановою Верховного Суду від 20.11.2019 року вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду в частині вирішення цього цивільного позову скасовано та призначено в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, тому даний цивільний позов підлягає вирішенню Залізничним районним судом м.Львова в порядку цивільного судочинства. Суд встановив, що згідно вироку Залізничного районного суду м.Львова від 12.04.2018 року у кримінальному провадженні №0000608, який набрав законної сили, ОСОБА_2 визнано винним та притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.286 КК України. Вироком встановлено, що 27.07.2017 року близько 9.00 години ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «ЗАЗ», номерний знак НОМЕР_4 та рухаючись ним у м. Львові по вулиці Городоцькій у напрямку до центру міста Львова при проїзді ділянки регульованого перехрестя з вулицею Ярослава Мудрого, порушив вимоги Розділів: Р.1.5., п.1.10 в частині значення терміну «пішохідний перехід»; Р.2. п.2.3. підпунктів «б» та «д»; п.2.9 підпункт «а»; Р.8 п.8.7.3 підпункт «е»; Р. 16 п.16.3 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він своїми діями проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, створив небезпеку для руху пішоходів, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, своїми діями створив аварійну обстановку та загрозу безпеки дорожнього руху, здійснив проїзд перехрестя та регульованого пішохідного переходу на заборонений «червоний» сигнал світлофора, не надавши переваги у русі пішоходу ОСОБА_6 , яка переходила проїзну частину на дозволений «зелений» сигнал світлофора, внаслідок чого здійснив на неї наїзд. Також суд встановив, що позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є відповідно матір`ю, дружиною та донькою ОСОБА_6 , яка загинула в ДТП 27.07.2017 року, а також потерпілими у кримінальному провадженні № 0000608. За встановлених вироком суду обставин та їх правового регулювання, суд вважав, що протиправні дії відповідача ОСОБА_2 перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із заподіянням моральної шкоди позивачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є близькими родичами загиблої ОСОБА_6 , і згідно з ч.2 ст.1168 ЦК України входять в коло осіб, яким відшкодовується шкода, завдана смертю фізичної особи, та що позивачам дійсно заподіяні моральні страждання втратою близького родича. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 втратили відповідно доньку, дружину та матір, тому кожен з них зазнав значних моральних втрат, загибеллю близької їм людини, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 пережили та переживають сильний стрес, а дитина загиблої ОСОБА_5 , яку, як видно з вироку, мати на час загибелі ще годувала материнським молоком, назавжди позбавлена материнської любові і піклування, що ніким не може бути замінене. Вказані обставини завдали позивачам моральних страждань, порушили її нормальні життєві зв`язки, вимагали додаткових зусиль для організації свого життя. Суд погодився зі обґрунтуваннями позивачами завданої їм моральної шкоди внаслідок скоєння злочину, згідно яких позивачі одночасно втратили своє майбутнє в особі загиблої близької їм людини, яка була донькою, дружиною та матір`ю. Загиблій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент смерті був лише 21 рік, вона була єдиною дитиною для своєї матері, молодою дружиною для свого чоловіка та матір`ю для своєї маленької донечки, якій на той час ще не виповнилося 2-х років. На початку свого життєвого шляху малолітня потерпіла ОСОБА_5 назавжди залишиться без опіки та піклування своєї рідної матері. Ця трагедія очевидно залишить тяжкий та непоправний слід на її подальшому житті, оскільки в силу незалежних від неї обставин, дитина змушена буде виховуватись у неповній сім`ї. Внаслідок смерті загиблої ОСОБА_6 її мати - ОСОБА_3 , будучи людиною похилого віку, втратила єдину доньку, яка могла бути їй опорою в подальшому житті, а чоловік загиблої ОСОБА_4 втратив молоду дружину та матір своєї малолітньої доньки. В результаті трагедії у всіх позивачів стали втраченими звичайні життєві зв`язки з родичами та іншими близькими людьми. Тяжкість вимушених втрат є непоправною та такою, яку неможливо компенсувати у будь-який спосіб. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що зазначені обставини дійсно завдали позивачам сильних душевних страждань. Щодо визначення розміру відшкодування, то суд вважав безпідставними і відхиляє наведені у відзиві доводи відповідача, що заявлений розмір відшкодування не доведений позивачами з огляду на ненадання суду висновку судової психологічної експертизи, оскільки висновок експертизи згідно положень ч.2 ст.76 УПК України є лише одним із засобів доказування. Позивачами дійсно не було заявлено в ході розгляду справи в порядку цивільного судочинства клопотання про призначення такої експертизи, проте і відповідач на спростування заявленого розміру відшкодування моральної шкоди не клопотав про проведення експертизи, тому суд на виконання вимог ст.89 ЦПК України, виходячи із засад диспозитивності і змагальності, закріплених у ст.ст. 12, 13 ЦПК України, оцінює для правильного вирішення даного спору встановлені під час розгляду справи обставини і надані сторонами докази в їх сукупності.

Крім цього, визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, бере до уваги, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз, враховує характер і глибину моральних страждань, яких зазнали і продовжують зазнавати позивачі, втративши рідну їм людину, їх тривалість, а також обставини, за яких відбулась дорожньо-транспортна пригода і те, що жодного компенсації моральної шкоди позивачам зі сторони відповідача з часу ДТП по даний час, тобто за більш ніж два з половиною роки, надано не було. З огляду на наведене, суд не вважав за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та прийшов до переконання про можливість відшкодування позивачам відповідачем моральної шкоди в розмірі по 400 000 грн. кожному, задовольнивши позов частково. Оскільки позивачі в силу положень Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, тому суд вважав, що із відповідача ОСОБА_2 слід стягнути 630,86 (82,1 % від 768,40 грн.) грн. судового збору на користь держави.

Колегія суддів вважає, що такі висновки відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону та підстав для скасування оскаржуваного рішення суду - немає.

12.10.2017 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , який діє в своїх інтересах та як законний представник в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_5 , під час кримінального провадження №0000608 подали в порядку ст.128 КПК України цивільний позов, в якому, уточнивши 03.11.2017 року позовні вимоги, просили стягнути із обвинуваченого ОСОБА_2 1461600 грн. та з Моторного (транспортного) страхового бюро України 38400 грн. як матеріальну компенсацію завданої моральної шкоди внаслідок скоєння злочину.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 19.03.2017 року вказаний цивільний позов залишено за заявою представника потерпілих - адвоката Хом`як О.Г. без розгляду в частині заявлених позовних вимог до відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Постановою Верховного Суду від 20.11.2019 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 задоволено частково. Вирок Залізничного районного суду міста Львова від 19 квітня 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 21 травня 2019 року щодо ОСОБА_2 скасувати в частині вирішення цивільного позову потерпілих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5

та призначено у цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У решті судові рішення залишено без змін (а.с. 19-22).

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що 27.07.2017 року на вул.Городоцькій у м.Львові сталась ДТП - наїзд автомобіля «ЗАЗ», номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 на пішохода - ОСОБА_6 , яка в результаті цього отримала тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до її смерті. За наслідками ДТП було розпочате кримінальне провадження №0000608 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в якому ОСОБА_3 (мати загиблої), ОСОБА_4 (чоловіка загиблої) та малолітня ОСОБА_5 , 2015 року народження (донька загиблої) визнані потерпілими. Причиною трагічної ДТП стало те, що відповідач керував транспортним засобом марки «ЗАЗ», номерний знак НОМЕР_4 , в стані алкогольного сп`яніння та рухався через регульоване перехрестя на заборонений («червоний») сигнал світлофора, не надавши перевагу у русі ОСОБА_6 , яка переходила пішохідний перехід на дозволений («зелений») сигнал світлофора, внаслідок чого здійснив на неї наїзд, чим грубо порушив Правила дорожнього руху та скоїв злочин. За таких обставин вважають, що їм було заподіяно відповідачем моральної шкоди, яка підлягає відшкодування в силу положень ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України. Обґрунтовуючи свої моральні страждання позивачі зазначили, що усім їм було завдано непоправної втрати, значного розміру моральної шкоди внаслідок скоєння злочину, яка полягає у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку з протиправною поведінкою щодо члена їхньої сім`ї, а саме: рідної дитини, дружини та матері, що відповідає п.2 ч.2 ст.23 ЦК України. Ступінь тяжкості вчиненого відповідачем злочину є очевидним з огляду на наслідки, які настали внаслідок цієї трагічної пригоди. Неможливо оцінити біль та тугу позивачів, які одночасно втратили все своє майбутнє в особі загиблої близької їм людини, якій на момент смерті виповнився лише 21 рік. Вона була молодою дружиною для свого чоловіка та молодою матір`ю для своєї маленької доньки, якій на той час ще не виповнилося навіть двох років. Малолітня ОСОБА_5 після загибелі матері проживає з бабусею ОСОБА_3 , оскільки її батько ОСОБА_4 змушений постійно їздити на заробітки для утримування доньки. Дитина в одну мить втратила найдорожче, що у неї могло бути у житті - це матір, на початку свого життєвого шляху вона назавжди залишиться без опіки та піклування рідної матері. Ця трагедія назавжди залишить тяжкий та непоправний слід на її подальшому житті та відобразиться на її свідомості, оскільки в силу незалежних від неї обставин, дитина буде виховуватись у неповній сім`ї. Внаслідок смерті ОСОБА_6 її мати - ОСОБА_3 , будучи людиною старшого віку, втратила свою єдину дитину, яка могла бути їй опорою в подальшому житті, а чоловік загиблої ОСОБА_4 назавжди втратив молоду дружину та матір своєї малолітньої доньки. На сьогоднішній день на їхні плечі лягла велика відповідальність щодо виховання маленької дитини та онуки, яка залишилась після смерті дочки та дружини одночасно. В результаті цієї трагедії у всіх позивачів стали втраченими звичайні життєві відносини з друзями, родичами та іншими близькими людьми. Тяжкість вимушених втрат є непоправною та такою, яку неможливо компенсувати у будь-який спосіб. Зазначені обставини справи у їх сукупності завдали та продовжують завдавати позивачам сильних душевних переживань, що погіршується відсутністю відшкодування завданої шкоди в позасудовому (добровільному) порядку. З моменту скоєння ДТП та загибелі в ній близької людини у позивачів пропав сон, апетит та порушився загальний стан їхнього самопочуття. Позбавлення можливості реалізації своїх прав не інакше як через суд, також завдає позивачам сильного морально-психологічного дискомфорту, оскільки вони не розуміють чому відповідач ухиляється від обов`язку відшкодування завданої шкоди в результаті смерті фізичної особи внаслідок скоєння злочину. Заподіяну моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню з відповідача ОСОБА_2 позивачі оцінюють в розмірі 1461600 грн., що вважають справедливим за наведених обставин.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, - згідно вироку Залізничного районного суду м.Львова від 12.04.2018 року у кримінальному провадженні №0000608, який набрав законної сили, ОСОБА_2 визнано винним та притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.286 КК України.

Вироком встановлено, що 27.07.2017 року близько 9.00 години ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «ЗАЗ», номерний знак НОМЕР_4 та рухаючись ним у м. Львові по вулиці Городоцькій у напрямку до центру міста Львова при проїзді ділянки регульованого перехрестя з вулицею Ярослава Мудрого, порушив вимоги Розділів: Р.1.5., п.1.10 в частині значення терміну «пішохідний перехід»; Р.2. п.2.3. підпунктів «б» та «д»; п.2.9 підпункт «а»; Р.8 п.8.7.3 підпункт «е»; Р. 16 п.16.3 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він своїми діями проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, створив небезпеку для руху пішоходів, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, своїми діями створив аварійну обстановку та загрозу безпеки дорожнього руху, здійснив проїзд перехрестя та регульованого пішохідного переходу на заборонений «червоний» сигнал світлофора, не надавши переваги у русі пішоходу ОСОБА_6 , яка переходила проїзну частину на дозволений «зелений» сигнал світлофора, внаслідок чого здійснив на неї наїзд.

Окрім цього, судом встановлено, що позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є відповідно матір`ю, дружиною та донькою ОСОБА_6 , яка загинула в ДТП 27.07.2017 року, а також потерпілими у кримінальному провадженні № 0000608.

Також, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також, згідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Також відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Також, щодо обставин заподіяння шкоди, то слід вказати на те, що передчасна втрата матері, дружини та доньки для будь-якої людини при наявності життєвих зв`язків між ними однозначно спричиняє моральні страждання, що мало місце і у даному випадку чого відповідачем фактично не оспорювалось та не спростовано.

Аналізуючи причини та спосіб завдання моральної шкоди позивачам, визначаючи характер, глибину душевних страждань, зважаючи на вимоги розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що розмір визначений судом першої інстанції для відшкодування моральної шкоди позивачам визначений правильно та не підлягає зміні.

Так, передчасна смерть дружини, матері малолітньої дитини та дочки, надзвичайно близької для позивачів людини, фактично однієї з найближчих у їх житті - однозначно спричинила втрату надзвичайно важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань.

Також, слід врахувати і те, що дружина, матір та дочка позивачів загинула у молодому віці у 21 рік. Вона була молодою дружиною для свого чоловіка, матір`ю для своєї маленької доньки, якій на той час ще не виповнилося навіть двох років.

Малолітня ОСОБА_5 після загибелі матері проживає з бабусею ОСОБА_3 , оскільки її батько ОСОБА_4 змушений їздити на заробітки для утримування доньки. Дитина раптово втратила найдорожче у житті - матір. Протягом свого життя, особливо на його початку, вона назавжди залишиться без опіки та піклування рідної матері, її допомоги та підтримки. Ця безумовно трагедія назавжди залишить тяжкий та непоправний слід на її подальшому житті та відобразиться на її свідомості, оскільки в силу незалежних від неї обставин, дитина буде виховуватись у неповній сім`ї. Дитина, яка стала напівсиротою втративши одного з батьків, втратила можливість у дитячому та юнацькому віці отримати допомогу та підтримку від матері, належне виховання, матеріальну допомогу, що відновлені у будь-який спосіб бути не можуть. Крім цього, вона втратила і можливість тривалого життєвого зв`язку з одним із батьків протягом свого майбутнього життя. Вказане не може не впливати на її подальше як дитяче та юнацьке, так і доросле життя. Зумовлює для неї непоправні зміни у її житті.

Внаслідок смерті ОСОБА_6 її мати - ОСОБА_3 , будучи людиною старшого віку, втратила свою єдину дитину, яка могла бути їй підтримкою, опорою в подальшому житті, а чоловік загиблої ОСОБА_4 назавжди втратив молоду дружину та матір своєї малолітньої доньки, яка була його життєвою супутницею, з якою він мав намір прожити своє життя, створивши шлюбні та сімейні зв`язки.

В результаті цієї трагедії та вчинення злочину відповідачем всі позивачі втратили один із найважливіших життєвих зв`язків, які має людина у своєму житті у старшому, молодому та малолітньому віці відповідно. Відновлення такого зв`язку для кожного з них є практично неможливим. Тобто спричинення тривалих та глибоких моральних страждань для кожного з них є невідворотним.

Також слід вказати і про те, що втрата дружини, матерії та єдиної дочки спричиняє для позивачів різку зміну у їх особистому житті, життєвих планах, призводить до глибокого та тривалого душевного болю та страждань, а також змушує докладати значних додаткових зусиль для зміни свого життєвого ритму, організації свого та життя малолітньої дитини.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню визначений судом першої інстанції правильно та не підлягає перегляду чи зміні.

Доводи апеляційної скарги по суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26 травня 2021 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Р.В. Савуляк

М.М. Шандра