Справа № 177/1600/21
Провадження № 2-з/177/43/21
У Х В А Л А

09.11.2021

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Березюк М. В.

за участі: секретаря Данилової А. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із зазначеною заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що він з 1996 року є власником земельних ділянок: кадастровий номер земельної ділянки - :01:059:0973 площею 4,5150 га., кадастровий номер земельної ділянки - :01:059:0974 площею 4,4970 га., кадастровий номер земельної ділянки - :01:059:0904 площею 4,515 г. Цільове призначення земельних ділянок - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В період з 2008 року по 2013 рік, заявник уклав договір оренди з СВК «ІНГУЛЕЦЬ». Пізніше він дізнався що СВК «ІНГУЛЕЦЬ» та ТОВ «АГРОФІРМА «РОДИНА» обмінялися правом користування земельними ділянками.

14.05.2020 ОСОБА_1 письмово звертався до ТОВ «АГРОФІРМА «РОДИНА» з проханням повернути йому земельні ділянки для особистого користування, але отримав відмову.

На сьогоднішній день заявник не має укладених «чинних» договорів оренди з ТОВ «АГРОФІРМА «РОДИНА», однак з травня 2020 року він фактично позбавлений можливості користуватися своїми земельними ділянками, та здійснювати самостійну господарську діяльність пов`язану з вирощуванням сільськогосподарських культур, які перебувають в його власності.

Директор ТОВ «АГРОФІРМА «РОДИНА» ОСОБА_2 безпідставно здійснює сільськогосподарську діяльність, а саме фактично користується його земельними ділянками та вирощує на них сільськогосподарські культури (озиму пшеницю), таким чином незаконно заволодівши земельними ділянками без дозволу позивача.

26.07.2021, працівниками ТОВ «АГРОФІРМА «РОДИНА» був зібраний урожай з земельних ділянок, які на праві приватної власності належать заявнику.

13.07.2021, за заявою ОСОБА_1 до Криворізької центральної окружної прокуратури, до ЄРДР за номером 0000036 внесено відомості про вищезазначені події та розпочато досудове слідство за ознаками ст. 197-1 ч.1 КК України. На сьогоднішній день заявника визнано потерпілим. Оскільки досудове слідство може проходити досить довго, а заявник бажає користуватися своїми земельними ділянками та мати відшкодування збитків, які він поніс внаслідок злочинної господарської діяльності ТОВ «АГРОФІРМА «РОДИНА». Зазначав, що вимушений звертатися до суду з позовом витребування земельних ділянок з чужого володіння, та відшкодування збитків. Попередній розрахунок розміру відшкодування складає 445 795 гривень, тому для забезпечення майбутнього позову, заявник просить накласти арешт на рахунки ТОВ «АГРОФІРМА «РОДИНА», в межах 445 795,00 грн.

На підставі ч. 1 ст. 153 ЦПК України, справа розглянута за відсутності сторін.

Оскільки справа розглядається за відсутності сторін, то у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали заяви, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що вимоги заявника про забезпечення позову не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, серед інших, судом можуть бути застосовані такі заходи забезпечення позову: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб .

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів (відповідний висновок викладено у постанові ВС від 13.03.2019 року по справі №755/1357/18).

Крім того, як зазначено вище, при вирішенні питання забезпечення позову суд має враховувати вимоги співмірності, що передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Особи, які беруть участь у справі в цивільному процесі, при використанні механізму забезпечення позову повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Як видно із заяви про забезпечення позову, заявник вказує про необхідність забезпечення позову з метою виконання судового рішення, зокрема про стягнення коштів у загальному розмірі 445795,00 грн., при цьому ОСОБА_1 , не надає доказів того, що саме йому на праві приватної власності належать земельні ділянки :01:059:0973 площею 4,5150 га., кадастровий номер земельної ділянки - :01:059:0974 площею 4,4970 га., кадастровий номер земельної ділянки - :01:059:0904 площею 4,515 г. Цільове призначення земельних ділянок - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. До заяви додано витяг з Державного земельного кадастру, який не містить даних про власника земельної ділянки, а лише дані щодо замовника витягу. Протокол огляду доданий до заяви стосується іншої земельної ділянки, яка як вказано в протоколі належить ОСОБА_3 .

Не надано позивачем і доказів існування договірних відносин з іншим суб`єктом, який нібито здійснив обмін орендованими ділянками.

Крім того, у своїй заяві ОСОБА_1 не зазначає обставин, які свідчать про те, що у разі невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову може бути істотно ускладнено чи неможливо виконати рішення суду або ефективний захист його прав.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що при поданні заявником заяви про забезпечення позову, останнім не наведено доказів того, що останній володіє на праві приватної власності спірними земельними ділянками, відповідно, що його право порушується, та не доведено те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у зв`язку із чим, заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя М.В.Березюк