Єдиний унікальний номер 242/2767/16-ц
Номер провадження 22-ц/804/2302/21
Єдиний унікальний номер 242/2767/16-ц
Номер провадження 22-ц/804/2302/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 листопада 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Кішкіної І.В., Мірути О.А.,

секретар Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Резніченко Олени Анатоліївни на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29 червня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Резніченко Олена Анатоліївна про визнання правочину недійсним (суддя першої інстанції Черков В.Г.),

В С Т А Н О В И В:

9 червня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Селидівського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Резніченко Олена Анатоліївна, про визнання правочину недійсним.

Просив визнати недійсним правочин договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 25.03.2016 року зареєстрований у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомості майна 01) на ім`я ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Резніченко Оленою Анатоліївною, та застосувати наслідки недійсності правочинів, передбачених ч.1 ст. 216 ЦК України.

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 29 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Резніченко Олена Анатоліївна про визнання правочину недійсним задоволено частково .

Визнано правочин договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 25.03.2016 р., зареєстрований у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомості майна 01) на ім`я ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом недійсним.

В задоволені решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь ОСОБА_1 у розмірі 3445 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір на користь ОСОБА_1 у розмірі 3445 грн. 00 коп.

Із вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_4 , та подала апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що ОСОБА_2 не брав участь 18.03.2016 року у судовому засіданні під час вирішенням Дарницьким районним судом м. Києва питання щодо забезпечення позову ОСОБА_1 . З 15.03.2016-25.03.2016 року ОСОБА_2 проходив курс лікування за діагнозом бронхіальна астма, середньої ступеня тяжкості, неконтрольоване загострення та пневмонія, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно, станом на 25.03.2016 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не могли знати про обмеження правомочності відповідача розпоряджатися будинком, а тому вчинили правочин з продажу нерухомості у м. Донецьку.

Зазначає, що протягом 2021 року не отримувала судові повістки та процесуальні документи по справі, не знала про поновлення провадження у справі № 242/2767/16-ц, а тому не могла скористатись правом на подання відзиву на позов, надати додаткові пояснення.

ОСОБА_4 , просила заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29 червня 2021 року в частині визнання недійсним правочину договору купівлі-продажу житлового будинку скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Від представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що з апеляційною скаргою не погоджується в повному обсязі, та вважає, її безпідставною, а рішення таким, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_5 просив апеляційну скарга ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29 червня 2021 року без змін.

Від інших учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи у судове засідання не з`явились про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник третьої особи адвокат Сокольська О.О. у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 3 п. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Так, знайшли підтвердження доводи апеляційної скарги, стосовно неналежного повідомлення приватного нотаріуса, про час дату та місце розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, в поданих учасниками справи документах зазначається адреса знаходження приватного нотаріуса Резніченко О.А., АДРЕСА_2 , проте суд першої інстанції надсилав поштові повідомлення останній на адресу АДРЕСА_3 , тобто на адресу яка була вказана в матеріалах справи тільки до 2018 року.

Оскільки ОСОБА_4 у своїй апеляційній скарзі зазначає як довід апеляційної скарги, що їй не надходили судові повістки та справа була розглянута без її належного повідомлення, що є порушенням норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті позовних вимог.

Судом встановлено, що заочним рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 18.03.2016 р. було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів по справі № 753/3528/16-ц.

Ухвалою від 18.03.2016 р. Дарницьким районним судом м. Києва було накладено арешт на приватний будинок АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання рішення суду по справі № 753/3528/16-ц. Ухвала підлягала негайному виконанню.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 25.03.2016 р. приватним нотаріусом Резніченко О.А. було посвідчено договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку ОСОБА_3 .

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 20.02.2017 р. було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів по справі № 753/3528/16-ц. Зазначене рішення було скасовано, справу передано на новий розгляд суду першої інстанції.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 05.11.2019 р. було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики по справі № 753/3324/18, яке було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 17.11.2020 р.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що, позовні вимоги в частині визнання договору купівлі продажу будинку недійсним є обґрунтованими, оскільки доказів на підтвердження того, що на час вчинення договору купівлі-продажу були відсутні відомості щодо обтяження спірного майна, відповідачем не надано.

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як зазначено в Пленумі Верховного Суду України у п. 7 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

На вимогу особи, яка не була стороною оспорюваного нею договору, договір може бути визнаний недійсним лише в тому разі, якщо її порушене право може бути відновлено шляхом повернення сторін договору до первісного стану.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.03.2016 р. було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів по справі № 753/3528/16-ц.

Ухвалою від 18.03.2016 р. Дарницьким районним судом м. Києва було накладено арешт на приватний будинок АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання рішення суду по справі № 753/3528/16-ц. Ухвала підлягала негайному виконанню.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 25.03.2016 р. приватним нотаріусом Резніченко О.А. було посвідчено договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку ОСОБА_3 .

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 20.02.2017 р. було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів по справі № 753/3528/16-ц. Зазначене рішення було скасовано, справу передано на новий розгляд суду першої інстанції.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 05.11.2019 р. було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики по справі № 753/3324/18, яке було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 17.11.2020 р.

Приватним нотаріусом Резніченко О.А., до апеляційної скарги було додано копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, дата формування пошуку зазначено 25.03.2016 року з якого не вбачається, що на час укладання договору купівлю-продажу спірного будинку було накладено арешт ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18.03.2016 року (т.2 а.с.43-45).

Крім того, для повного та всебічного розгляду справи, 12 жовтня 2021 року Донецьким апеляційним судом було сформовано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, з якого теж не вбачається заборони на відчуження спірного будинку.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18).

Суд першої інстанції задовольняючі частково позовні вимоги про визнання паровичну недійсним, не дослідив належним чином матеріали справи, та не здійснив запит для отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Правилами ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною першою ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оскільки, судом першої інстанції, при ухваленні рішення було порушено норми процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішнн спору, апеляційний суд вважає, що рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29 червня 2021 року підлягає скасуванню в оскаржуваній частині та відмови у позові про визнання правочину недійсним, та відмовою у стягнення удового збору.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» ("Pronina v. Ukraine") від 18 липня 2006 року, заява N 63566/00, § 23).

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, приватний нотаріус оскаржувала рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29 червня 2021 року тільки в частині задоволених позовних вимогу, судовий збір нею було сплачено тільки за цю позовну вимогу 826,80 грн. (551,20х150%), а тому саме ця сума підлягає стягненню з позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Резніченко Олени Анатоліївни задовольнити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29 червня 2021 року в частині визнання недійсним правочину договору купівлі-продажу житлового будинку та стягнення судового збору скасувати.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Резніченко Олена Анатоліївна про визнання правочину недійсним відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Резніченко Олени Анатоліївни судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 826 (вісімсот двадцять шість0 гривень 80 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О. В. Халаджи

І.В. Кішкіна

О.А.Мірута

Повний текст судового рішення складено 3 листопада 2021 року.

Головуючий-суддя О. В. Халаджи