УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Українець В.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року позовну заяву передано за підсудністю до Чернігівського районного суду Запорізької області.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 липня 2021 року ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року скасовано, справу направлено до Солом`янського районного суду міста Києва для продовження вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 4 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права.

Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, встановлює Закон України «Про міжнародне приватне право», який застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом.

Стаття 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Як передбачено ч. 4 ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право», у тих випадках, коли в порушення норм міжнародного права України, її майну або представникам в іноземній державі не забезпечується такий же судовий імунітет, який згідно з частинами першою та другою цієї статті забезпечується іноземним державам, їх майну та представникам в Україні, Кабінетом Міністрів України може бути вжито до цієї держави, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, якщо тільки заходів дипломатичного характеру не достатньо для врегулювання наслідків зазначеного порушення норм міжнародного права.

Таким чином, Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів цієї держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави, зокрема в якості відповідача.

Найважливішою ознакою для держави є суверенітет, оскільки саме суверенітет становить основну відправну засаду для її правосуб`єктності. Суверенітет держави має вияв у двох сферах внутрішній та зовнішній. У зовнішній сфері суверенітет означає незалежність, самостійність і непідпорядкованість держави іншим державам.

У міжнародному приватному праві під імунітетом розуміють непідлеглість однієї держави законодавству та юрисдикції іншої. Імунітет ґрунтується на суверенітеті держав, їх рівності та означає, що жодна з них не може здійснювати свою владу над іншою державою, її органами, майном. Це принцип вилучення держави та її органів з-під юрисдикції іншої держави. Судовий імунітет полягає в непідсудності держави без її згоди судам іншої держави.

Таким чином, бути відповідачем в судах іншої держави кожна суверенна держава може тільки з її явно вираженої або мовчазної згоди, висловленої через уповноважених на це осіб.

З`ясування цього питання має істотне значення, оскільки від нього залежить, чи має суд право здійснювати подальші процесуальні дії.

За відсутності такої згоди іноземна держава не може одержати правового статусу відповідача в цивільному процесі України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року в справі № 357/13182/18.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачі звернулись в суд з позовом до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди.

Посольство Російської Федерації в Україні здійснює представництво інтересів держави Російської Федерації за кордоном.

Солом`янським районним судом м. Києва було направлено запит до Міністерства закордонних справ України з проханням поінформувати Посольство Російської Федерації в Україні про надходження в суд зазначеного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та отримати офіційну інформацію стосовно того, чи надає Посольство Російської Федерації в Україні згоду на розгляд зазначеної справи в суді України, згоду на пред`явлення цивільного позову до Посольства та набуття ним права процесуального статусу відповідача в цій справі.

У листопаді 2021 року до суду надійшла відповідь Міністерства закордонних справ України від 04 листопада 2021 року, з якої вбачається, що Посольству України в Російській Федерації було доручено передати до Міністерства закордонних справ Російської Федерації ноту від 03 листопада 2021 року № 202/22-650-86713 з доданими до неї матеріалами. Станом на момент підготовки зазначеного листа відповіді від російської сторони не надходило.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження у справі слід відмовити, оскільки Посольство Російської Федерації в Україні не надало згоду на розгляд зазначеної справи в суді України та на набуття процесуального статусу відповідача в цій справі.

Керуючись ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право», статями 2, 3, 19, 186 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: