Провадження № 22-ц/801/2145/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 рокуСправа № 127/32238/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В. (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С.К., Голоти Л.О.,

з участю секретаря судового засідання: Очеретної М.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Акціонерне товариство «Ідея Банк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником - адвокатом Лісковим Анатолієм Ігоровичем на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Вохмінової О.С., в залі суду,

встановив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення коштів.

Позовна заява обґрунтована тим, що 14.02.2019 року між АТ «Ідея Банк» та позивачем був укладений договір, відповідно до п.1.1 якого клієнт передає банку, а банк відкриває рахунок та приймає від клієнта кошти в сумі 27 000 доларів США і зобов`язується повернути клієнту та виплатити грошові кошти, нараховані проценти на умовах та в порядку, які передбачені даним договором.

08.04.2019 року ОСОБА_1 вніс на рахунок банку № НОМЕР_1 кошти - 27 000 доларів США, що підтверджено заявою на переказ готівки.

Згідно з п.п. 1.3 договору сторони погодили, що грошові кошти повертаються клієнту на першу вимогу на поточний рахунок клієнта, відкритий у банку, але не раніше ніж через 15 днів від волевиявлення клієнта про розірвання даного договору.

15.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до АТ «Ідея-Банк» з вимогою повернути депозит. Вказану вимогу банк отримав 18.10.2019.

У відповідь на вимогу банк зазначив, що між АТ «Ідея-Банк» та ОСОБА_1 депозитні угоди не укладались, рахунок не відкривався, а касова операція на суму 27 000 доларів США не здійснювалась.

Позивач вважає відмову АТ «Ідея Банк» у видачі коштів безпідставною, оскільки факт виникнення правовідносин підтверджується договором, підписаним сторонами і скріпленим печаткою АТ «Ідея Банк» та заявою на переказ готівки від 08.04.2019.

У позові вказано, що з урахуванням наведених вище обставин банк зобов`язаний повернути позивачу кошти в сумі 647 460 грн (еквівалент 27 000 доларів США) та відсотки за період з 08.04.2019 до 30.11.2019, нараховані відповідно до ставки НБУ за цей період в сумі 212 946,95 грн, що становить еквівалент 8 880,19 доларів США.

Крім того, згідно ст. 549 ЦК України, ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за прострочення виконання зобов`язання за договором, банк повинен сплатити пеню в розмірі 3% від суми неповернутого депозиту за кожен день прострочення. Пеня за період з 02.11.2019 по 30.11.2019 становить 22 680 доларів США, що еквівалентно 543 866,40 грн згідно курсу НБУ станом на 27.11.2019.

Також відповідно до вимог статті 625 ЦК України відповідач повинен сплатити 3% річних від суми неповернутого депозиту за період з 28.10.2019 по 30.11.2019, що становить 73,23 доларів США, та еквівалентно 1 756, 05 грн.

На підставі наведеного та з посиланням на положення Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 625, 1058, 1059, 1061 ЦК України, ОСОБА_1 просив стягнути з АТ «Ідея Банк» на його користь грошові кошти в загальній сумі 1 406 029,40 грн, з яких: сума основного боргу - 647 460 грн, проценти - 212 946, 95 грн, пеня - 543 866, 40 грн, 3% річних - 1 756,05 грн, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції свій висновок обґрунтував тим, що позивачем ОСОБА_1 не доведено належними доказами виникнення зобов`язальних правовідносин між ним та АТ «Ідея Банк», факту укладення депозитного договору в належній формі із внесенням грошових коштів на депозит, не підтверджено належними доказами прийняття таких коштів банком, враховуючи відсутність у позивача ощадної книжки або іншого касового документа, який би був підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, а відтак суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення грошового вкладу, відсотків по договору і штрафних санкцій не обґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника, подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неповноту та невірне з`ясування обставин справи, а також неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції невірно встановлено, що договір банківського вкладу укладений не був і зобов`язальні правовідносини між сторонами не виникли, оскільки заявнику було видано виписку - повідомлення до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк», договір від 14.02.2019 та заяву на переказ готівки. Вказані документи підписані зі сторони банку із проставлянням відповідних штампів та печаток.

Впродовж встановленого апеляційним судом строку, відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник АТ «Ідея Банк» щодо задоволення апеляційної скарги заперечувала, надавши при цьому відповідні пояснення.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Так, судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження позовних вимог позивачем надано оригінал «Договору фізичної особи» від 14.02.2019, згідно якого «Акціонерне товариство «Ідея Банк» (надалі - Банк) в особі уповноваженого представника, з однієї сторони та ОСОБА_1 (надалі - Клієнт), з іншої сторони (разом надалі - Сторони), уклали цей Договір (надалі - Договір) про наступне: п. 1.1 Клієнт передає Банку, а Банк відкриває рахунок № НОМЕР_1 (надалі - Рахунок) та приймає від Клієнта кошти в сумі 27 000 грн (двадцять сім тисяч доларів США нуль центів (надалі - грошові кошти) від 14.02.2019 і зобов`язується повернути клієнту та виплатити грошові кошти, нараховані на умовах та в порядку, які передбачені даним договором. 1.2. Внесення додаткових коштів на рахунок даним договором передбачено. 1.3. Грошові кошти повертаються Клієнту на першу вимогу, на поточний рахунок Клієнта, відкритий у Банку, але не раніше ніж через 15 днів від волевиявлення клієнта про розірвання даного Договору. В разі, якщо клієнт має встановлений ліміт овердрафту на поточному рахунку, грошові кошти зараховуються виключно на даний рахунок» (т. 1 а.с. 52).

Даний договір підписаний ОСОБА_1 навпроти прізвища « ОСОБА_1 », поруч стоїть підпис невідомої особи та печатка із зображенням реквізитів АТ «Ідея Банк» (для депозитних та кредитних договорів №16).

На підтвердження позовних вимог позивач також надав оригінал «Заяви на переказ готівки №ТR.2732706.24014.1819 від 08.04.2019», згідно якої банк-отримувача - Вінницьке відділення №2 ПАТ «Ідея Банк», отримувач - ОСОБА_1 , рахунок НОМЕР_1 , кошти в сумі 27 000 доларів США, що еквівалентно 731 700 грн, зміст операції - внесок коштів по договору від 14.02.2019 ОСОБА_1 . На заяві стоять підписи в графі «Підпис отримувача» і в графі «Підписи банку». Також на заяві стоїть відбиток штампу від 08.04.2019 із зображенням реквізитів АТ «Ідея Банк» (т. 1 а.с. 53).

15.10.2019 ОСОБА_1 письмово звернувся до АТ «Ідея Банк» із заявою про повернення грошових коштів в сумі 27 000 доларів США та процентів, нарахованих за договором від 14.02.2019. 18.10.2019 звернення позивача було вручено представнику банку (т. 1 а.с. 11-14).

Із письмового повідомлення банку від 29.10.2019, адресованого позивачу, вбачається, що депозитні угоди між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» не укладались, вказаний у зверненні номер рахунку НОМЕР_1 в АТ «Ідея Банк» не відкривався. Касова операція на суму 27 000 доларів США згідно заяви на переказ готівки №ТR.2732706.24014.1819 не здійснювалась (т. 1 а.с. 15).

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суду (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Умови договору банківського вкладу повинні передбачати порядок повернення вкладу.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору врегульовано положеннями статті 1059 ЦК України. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до статті 1064 ЦК України укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування та місцезнаходження банку (його філії), номер рахунку за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунку за вкладом іншим особам здійснюється банком у разі пред`явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред`явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку.

За змістом статті 1059 ЦК України у разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним, а отже не створює правових наслідків.

Під час вирішення питання щодо дотримання письмової форми договору необхідно враховувати також пункт 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року №516 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 1.4 Положення, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за №1172/8493 (далі - Інструкція № 492), пункту 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року №337 (далі - Інструкція), письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис/електронний цифровий підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України. Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу можуть укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), який розміщений у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет. Банк зобов`язаний надати клієнту у спосіб, визначений банком та клієнтом, у тому числі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно телекомунікаційних систем примірник договору, що дає змогу встановити дату його укладення (пункт 1.9 Інструкції №492).

Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції № 492).

Пункт 10.1 Інструкції №492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції №492 банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову посилався на те, що письмова форма договору банківського вкладу між ОСОБА_1 та банком додержана не була, у зв`язку з чим немає підстав стверджувати, що між ними було укладено договори банківського вкладу (депозиту).

Також місцевим судом вказано, що наданий позивачем договір від 14.02.2019 не містить всіх істотних умов договору вкладу, не конкретизована сума, що прийнята на рахунок банку (в грошовій одиниці - гривні чи в іноземній валюті - в доларах США), у договорі не зазначений вид банківського вкладу, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління НБУ від 12 листопада 2003 року №492).

Заява на переказ готівки від 08.04.2019 не відповідає додатку №9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління НБУ від 01 червня 2011 року №174 (а.с. 81 т. 1). При цьому, представник відповідача у судовому засіданні повідомила, що сам зміст заяви і кореспонденція рахунків свідчить про видачу готівки з каси банку, а не прийняття коштів від вкладника на депозитний рахунок.

Разом з тим, в судовому засіданні судом першої інстанції було встановлено, що типового договору зі змістом, який би відповідав змісту договору із ОСОБА_1 «Договір фізичної особи», станом на 14.02.2019 в АТ «Ідея Банк» не було. Позивач ОСОБА_1 не надав квитанцію або другий примірник прибуткового касового документа, який би був підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, а в судовому засіданні визнав, що особисто гроші в касу банку не вносив і квитанція йому не видавалась. Позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на укладенні «Договору фізичної особи» від 14.02.2019, а до позовної заяви додано заяву на переказ готівки від 08.04.2019.

Отже, з урахуванням того, що письмової форми договору банківського вкладу між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем дотримано не було, а на підтвердження факту внесення грошових коштів надано лише заяву на переказ готівки, яка не відповідає вимогам Інструкції, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц вказано, що за змістом частини першої статті 1058 ЦК України договір банківського вкладу є реальним договором, тобто вважається укладеним у разі прийняття банком від вкладника або від третьої особи на користь вкладника грошової суми. Такі дії вкладника чи третьої особи в його інтересах є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника з`являється право вимагати від банку повернення суми вкладу та виплати відсотків на неї, а у банку - відповідні обов`язки. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) та банку (боржника).

Таким чином, вирішуючи питання про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, суди повинні встановити факт укладення відповідного договору, з`ясувати повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності, щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.

Отже визначальним для встановлення факту укладення договору є прийняття від вкладника коштів у касі банку.

З огляду на те, що договір банківського вкладу є реальним договором, а доказів того, що ОСОБА_1 вніс грошові кошти в касу банку у заявленому розмірі судом не встановлено, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що між ним та банком склались відносини стосовно укладення та виконання умов договору банківського вкладу.

Такого висновку у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові №235/1641/20 від 03 листопада 2021 року.

Аргументи апеляційної скарги, в їх сукупності, не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, доводи скаржника не дають правових підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

В даному випадку позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги в силу ч.3 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», тому судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції необхідно компенсувати у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Лісковим Анатолієм Ігоровичем залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

Л. О. Голота