_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/906/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Маломуж А.І.,

за участі секретаря судового засідання - Месропянцевої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

30.11.2020 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що внаслідок ДТП, яка сталась 03.09.2020 року їй були завдані відповідачем збитки у розмірі 296661,69 грн. та моральна шкода, яку вона оцінює в 50000 грн., які відповідач добровільно відмовляється відшкодовувати.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.01.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24.05.2021 року призначено експертизу у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

21.09.2021 року до суду надійшло повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи, оскільки вона не сплачена відповідачем.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.09.2021 року поновлено провадження у справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином,

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.09.2020 року, о 11.30 год., водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Nissan Almera», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Одесі по вул. Академіка Корольова в напрямку вул. Топольова. Поблизу будинку № 7, в момент зміни напрямку руху вліво водій ОСОБА_2 не переконався у безпеці маневру, внаслідок чого під час перетину подвійної суцільної лінії здійснив зіткнення з тролейбусом б/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався у зустрічному напрямку в напрямку вул. 13-та лінія трамваю, після чого відбулося зіткнення з припаркованим автомобілем «Hyundai ІX35», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який в свою чергу відкинуло на припаркований транспортний засіб «Nissan Rogue», без реєстраційного номеру, з яким також відбулося зіткнення. Внаслідок даної ДТП транспортні засобиотримали механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2020 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України та притягнуто його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Nissan Almera», реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент ДТП застрахована не була.

Автомобіль Hyundai ІX35», реєстраційний номер НОМЕР_3 , на праві власності

належить позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію

транспортного засобу серія НОМЕР_4 від 07.08.2014 року.

Оскільки автомобіль «Hyundai ІX35», реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок

вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди отримав механічні пошкодження.

Позивач був змушений звернутись до судового експерта Крутих Є.О. для проведення

експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної

шкоди, нанесеної її автомобілю та отримала висновок № 143-20 від 22.09.2020 року

про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля

«Нуипйаі 1X35», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

За вказаний звіт Позивачем було сплачено суму в розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 143-20 від

22.09.2020 р., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля

«Нуипсіаі 1X35», реєстраційний номер НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП,

визначається рівною 296661,69 (двісті дев`яносто шість тисяч шістсот

шістдесят одна) гривня 69 копійок.

Висновок експерта № 143-20 від 22.09.2020 відповідно до ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 79 ЦПК України є належним доказом оскільки містить інформацію щодо предмета доказування та допустимим оскільки виконаний в порядку встановленому законом.

Окрім того, судом було призначено експертизу за клопотанням відповідача, проте відповідачем дану експертизу сплачено не було, хоча відповідачеві було роз`яснені передбачені ст. 109 ЦПК України наслідки ухилення від участі в експертизі.

У добровільному порядку відшкодувати спричинені збитки відповідач відмовляється.

За змістом ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1192 цього Кодексу з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, суд зазначає, що позивач звернувшись до суду із позовною заявою до відповідача про відшкодування завданої майнової шкоди, реалізував своє абсолютне право на відшкодування завданої майнової шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоду.

Стосовно відшкодування моральної шкоди, то ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Згідно з пунктами 4, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 від час вирішення питання про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Вирішуючи дану позовну вимогу, суд, виходить з того, що відшкодування моральної шкоди повинно бути спрямоване на досягнення сатисфакції і не може бути джерелом до збагачення позивача.

Суд враховує, що значні ушкодження, завдані внаслідок ДТП, позбавляють позивача можливості використовувати свій автомобіль як для роботи, так і для особистих потреб, що спричиняє йому значний моральний дискомфорт, що завдало йому незручності, додаткові витрати та непотрібні емоційні хвилювання.

Враховуючи те, що дії відповідача знаходилися в причинному зв`язку з тим, що позивач зазнав моральних страждань, суд виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості приходить до висновку, що підлягає до стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх часткового задоволення.

Щодо стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частинами першою та другою статті 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до ч.ч. 1-4ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно роз`яснень, які містяться в 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правничу допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Представником позивача на підтвердження витрат на правову допомогу була надано Розрахунок судових витрат вказаний у позові, договір про надання правової допомоги, квитанцію про сплату витрат на правову допомогу від 16.11.2020 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, витрати на правову допомогу підлягають стягненню відповідно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 13959,21 грн.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог судовий збір у розмірі 3755,66 грн. та витрати за проведення експертизи 2959,55 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 8, 12, 14, 511, 636, 1166, 1187, 1192 Цивільного кодексу України та ст. ст. 3, 4, 5, 13, 15, 81, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280, 353, 354 ЦПК Украйни, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) матеріальну шкоду у розмірі 296661 (двісті дев`яносто шість шістсот шістдесят одна) грн. 69 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) судовий збір у розмірі 3755 (три тисячі сімсот п`ятдесят п`ять) грн. 66 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) судові витрати за проведення експертизи у розмірі 2959 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. 55 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) витрати на правову допомогу у розмірі 13959 (тринадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. 21 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання Одеському апеляційному суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 15.11.2021 року.

Суддя Маломуж А. І.