Житомирський апеляційний суд
Категорія 57 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Лісової Т.С.

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 09 вересня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Стрілецької О.В.

у цивільній справі №296/10337/20 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Житомирської міської ради про порушення конституційних прав та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просила стягнути на свою користь з відповідача моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн., завдану незаконними діями при здійсненні своїх повноважень при розгляді клопотання від 27.11.2015 року з порушенням законодавства. Позовні вимоги мотивувала тим, що Виконавчим комітетом Житомирської міської ради при розгляді клопотання від 27.11.2015 року про надання дозволу на одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель міської ради для будівництва і обслуговування жилого будинку, допустив істотне порушення законодавства та конституційних прав позивача. На переконання позивача відповідач допустив:

- зловживання службовим становищем, яке полягає у незаконній відмові розглядати клопотання від 27.11.2015 року;

- службову недбалість, яка полягає у відмові Департаменту містобудування та земельних відносин, який підпорядковується Виконавчому комітету Житомирської міської ради, складати висновок щодо попереднього розгляду матеріалів вибору місця розташування земельної ділянки відповідно до клопотання від 27.11.2015 р.;

- незаконну відмову в розгляді документів, доданих нею до клопотання від 27.11.2015 р.;

- службову недбалість, яка полягає у незаконній відмові подати документи стосовно розгляду клопотання від 27.11.2015 р. на розгляд комісії з питань містобудування, архітектури та землекористування, оскільки в підставах відмови пункту 64 Списку громадян, яким відмовлено у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, який є додатком до рішення Житомирської міської ради №1501 від 20.06.2019 р., не зазначено про наявність рекомендацій постійної комісії від 18.06.2019 р., який є доказом, що вказані списки взагалі на розгляд постійної комісії не подавались;

- зловживання службовим становищем, яке полягає у незаконному застосуванні висновків у підставах відмови пункту 64 Списку громадян, яким відмовлено у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою;

- зловживання службовим становищем, яке полягає у незаконному поданні на розгляд 49 сесії 7 скликання Житомирської міської ради від 20.06.2019 р. документів, які оформлені з істотним порушенням законодавства.

Позивач вказує, що протиправні дії відповідача призвели до погіршення стану її здоров`я, душевних страждань, позбавлення можливості у реалізації її звичок та бажань, що спричинило погіршення відносин з оточуючими людьми та інших негативних наслідків, що завдало позивачу моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 50000,00 грн, позивач виходила з кількості допущених порушень та розміру штрафу, який передбачений як міра покарання за ст. 364 КК України, (500 прожиткових мінімумів Х 17 грн. Х 4 порушень) + за статтею 367 КК України (375 прожиткових мінімумів Х 17 грн. Х 3).

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 09 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що суд першої інстанції незаконно відмовив розглядати та надавати правову оцінку 7 порушенням зазначених в позовній заяві, якими, на її думку, порушено конституційні права. Також суд незаконно відмовив розглядати та надавати правову оцінку клопотанню щодо 17 доказів, зазначених в запереченні, стосовно складності справи від 24 травня 2021 року. Зазначає, що відповідь Виконавчого комітету Житомирської міської ради №25/Д-700із від 10.09.2020 року надана на запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 17.08.2020 року. Крім того звертає увагу, що клопотання про виділення земельної ділянки до Виконавчого комітету не подається, оскільки у останнього немає таких повноважень, вказані повноваження має виключно сесія міської ради. Вказане рішення ухвалене Богунським районним судом м.Житомира в порушення ст.ст.10,11,12 ЦПК України, а тому суд незаконно відмовив ОСОБА_1 щодо вимог про порушення конституційних прав та вказує на надання відповідачу привілеїв.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 27.11.2015 року ОСОБА_1 звернулась до Голови Житомирської міської ради Сухомлина С.І. із заявою, в якій просила надати дозвіл на одержання безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку у межах норм безоплатної передачі у розмірі 0,10 га. для міста за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які б вказували, що відповідачем були порушені конституційні права позивача при розгляді її звернення від 27.11.20215 року, адресованого голові Житомирської міської ради ОСОБА_2 , зокрема, в порушення статті 81 ЦПК України, не довела факту завдання моральної шкоди.

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Так, відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради з клопотанням від 27.11.2015 року не зверталась, вказане клопотання було адресовано голові Житомирської міської ради Сухомлину С.І.

Дослідивши надані позивачем докази в обґрунтування заявлених позовних вимог, а саме копії: клопотання від 27.11.2015 року, викопіювання зі схеми міста Житомира без дати, без назви документа; викопіювання з генерального плану м. Житомира; Акту обстеження земельної ділянки державним інспектором сільського господарства Житомирської області від 30.04.2013 року, фотокартки житлових будинків; відповідь Виконавчого комітету Житомирської міської ради №25Д-705-6 щодо надання відповіді на запит ОСОБА_3 на отримання публічної інформації від 01.09.2014 року; висновку № 72/2013 від 18.04.2013 року Управління містобудування, архітерктури та дизайну міського середовища; витяг з рішення 49 сесії 7 скликання Житомирської міської ради № 1501 від 20.06.2019 року, додаток до рішення Житомирської міської ради № 1501 від 20.06.2019 року (на звороті); проект рішення Житомирської міської ради без номера та дати; обгрунтування до проекту рішення; відповідь Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради №591/12 від 21.05.2019 р., рекомендації постійної комісії з питань містобудування, архітектури та землекористування Житомирської міської ради від 18.06.2019 року; відповідь виконавчого комітету Житомирської міської ради № 25/Д-700 із від 10.09.2020 року (а.с. 7-23), суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач не довела порушення її прав виконавчим комітетом Житомирської міської ради.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України (в редакції чинній на день звернення позивача із клопотанням - 27.11.2015 р.) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частиною 7 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Оцінивши надані позивачем докази в обгрунтування заявлених вимог, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що позивач не довела належними і допустимими доказами, що є її обов`язком відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, що саме Виконавчий комітет Житомирської міської ради порушив її права під час розгляду клопотання про надання їй у власність земельної ділянки від 27.11.2015 року, не підготувавши на розгляд клопотання від 27.11.2015 р., оскільки позивач до Виконавчого комітету своє клопотання не адресувала та не зверталась до цього органу; не довела, в чому саме полягають зазначені в позовній заяві порушення.

Посилання в позові на висновок № 72/2013 від 18.04.2013 року Управління містобудування, архітерктури та дизайну міського середовища та на відповідь Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради №591/12 від 21.05.2019 р., рекомендації Постійної комісії з питань містобудування, архітектури та землекористування Житомирської міської ради від 18.06.2019 року як на порушення її прав Виконавчим комітетом Житомирської міської ради, оскільки вказані вище управління та департамент підпорядковуються Виконавчому комітету Житомирської міської ради, є безпідставними, не грунтуються на вимогах закону, а відтак не заслуговують на увагу (а.с. 13, 20-21).

Відповідь Виконавчого комітету Житомирської міської ради № 25/Д-700із від 10.09.2020 року надана на запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 17.08.2020 року і жодним чином не стосується розгляду заяви ОСОБА_1 від 27.11.2015 року про надання у власність земельної ділянки, оскільки рішення Житомирської міської ради про відмову у наданні земельної ділянки було прийнято 18.06.20219 року. Крім того, на підставі документів, долучених до позову, позивачем не доведено, які відомості у вказаній відповіді не відповідають дійсності (а.с. 22).

Також позивачем на підставі документів, долучених до позову, не доведено, в чому полягають порушення Виконавчого комітету Житомирської міської ради при наданні відповіді за № 25Д-705-6, яка надана на запит про надання публічної інформації від 01.09.2014 року, не обгрунтовано, які відомості не відповідають дійсності, як і не зазначено, чим такі обставини підтверджуються.

Статтею 56 Конституції України закріплено право особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.

Відповідно до частини першої та другої ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 1174 цього ж Кодексу передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів, визначені ст.1173 ЦК України.

За приписами пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п.5 вказаної вище постанови Пленуму обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі №216/3521/16-ц (провадження №14-714цс19) зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Разом з тим, позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі №686/13212/19 (провадження №61-21982св19).

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Також, судом не встановлено, що відповідачем були порушені конституційні права позивача при розгляді її звернення від 27.11.20215 року, адресованого голові Житомирської міської ради Сухомлину С.І. Тому позовні вимоги про визнання порушеними конституційних прав позивача та стягнення моральної шкоди, яка є похідною, тому задоволенню не підлягають.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довела суду належними і допустимими доказами, що є її обов`язком відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, того факту, що відповідачем порушено її права під час розгляду клопотання про надання їй у власність земельної ділянки від 27.11.2015 року, не підготувавши на розгляд клопотання від 27.11.2015 р. та заподіяно її моральних страждань або втрат немайнового характеру.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а зводяться до переоцінки доказів.

Виходячи із наведеного, підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 09 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: