Справа № 683/2695/21
27 жовтня 2021 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючої судді Сагайдак І.М.
секретаря Повзун С.В.

розглянувши у судовому засіданні в місті Старокостянтинів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №683/2695/21, 2/683/1173/2021 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
в с т а н о в и в:
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 6000 доларів США боргу за договором позики від 28 серпня 2019 року, 300 доларів США процентів за користування позикою, на підставі ст.625 ЦК України 9022 грн. 68 коп. 3% річних від простроченої суми за період з 15 вересня 2019 року по 20 вересня 2021 року, а також 7773 грн. судових витрат.
В обґрунтування заявленого позову вказує, що 28 серпня 2019 року вона позичила ОСОБА_2 6000 доларів США, які останній мав повернути їй в строк до 15 вересня 2019 року, а вразі неповернення до вказаного строку повинен був сплатити 5% від неповернутої суми. На підтвердження своїх зобов`язань за договором позики відповідач 28 серпня 2019 року власноручно написав розписку.
Оскільки в зазначений строк ОСОБА_2 гроші не повернув й у добровільному порядку повертати не збирається, а тому просить стягнути з нього на свою користь суму боргу в розмірі 6000 доларів США, 300 доларів США процентів за користування позикою та 9022 грн. 68 коп. 3% річних від простроченої суми за період з15 вересня 2019 року по 20 вересня 2021 року, а також 7773 грн. судових витрат.
В судове засідання представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Сакенов Ю.К., який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити, й у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, у визначений судом строк відзив на позов не подавав.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2021 року постановлено провести по даній справі заочний розгляд.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 28 серпня 2019 року ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 6000 доларів США, які останній зобов`язався повернути ОСОБА_1 в строк до 15 вересня 2019 року, а в разі не повернення до вказаного строку сплатити 5% від неповернутої суми.
До обумовленого строку ОСОБА_2 не виконав цього обов`язку та грошові кошти позивачці не повернув.
Зазначені обставини підтверджуються розпискою ОСОБА_2 , оригінал якої зберігався в ОСОБА_1 та яка долучена позивачкою до матеріалів справи.
Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст.1047 ЦК України).
Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
В силу ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Із норм ст.1051 ЦК України слідує, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
У свою чергу, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
На підставі частин 1-3 статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність оригіналу боргової розписки в кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
Відповідно до ч.1, ч.5 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зі змісту боргової розписки від 28 серпня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6000 доларів США , які зобов`язався повернути до 15 вересня 2019 року, а в а вразі неповернення до вказаного строку сплатити 5% від неповернутої суми, тобто розписка містить, зокрема, відомості про паспортні дані ОСОБА_2 , паспортні дані ОСОБА_1 , отримання грошових коштів у конкретно визначеній сумі 6000 доларів США та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення, зобов`язання щодо сплати відсотків у розмірі 5% від неповернутої суми боргу, у нижній частині розписки міститься підпис ОСОБА_2 , навпроти якого зазначено його прізвище та ініціали.
Отже, між сторонами виникли позикові правовідносини. Оригінал розписки на момент подачі позову знаходився в ОСОБА_1 , що свідчить про неповернення відповідачем позики.
ОСОБА_2 не надав суду жодних належних і допустимих доказів, які б вказували на те, що грошові кошти у розмірі, зазначеному в розписці, не були одержані ним від ОСОБА_1 або ж повернуті останній.
Отже, досліджені судом докази, вказують на те, що ОСОБА_2 не виконав свій обов`язок з повернення ОСОБА_1 суми позики, а тому з нього на користь позивача підлягають стягненню неповернуті грошові кошти в сумі 6000 доларів США.
Крім того, у борговій розписці від 28 серпня 2019 року сторони погодили, що у разі неповернення ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 6000 доларів США в строк до 15 вересня 2019 року він зобов`язався сплатити ОСОБА_1 проценти в розмірі 5% від неповернутої суми боргу, що становить 300 доларів США (6000 х 5 : 100).
Оскільки суму боргу в розмірі 6000 доларів США ОСОБА_2 в обумовлений строк до 15 вересня 2019 року позивачці не повернув, тому відповідно до умов договору позики з нього слід стягнути також проценти у розмірі 300 доларів США.
Стягуючи з відповідача суму боргу та проценти у іноземній валюті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити у грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги.
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Висновок про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц, який суд враховує на підставі частини 4 статті 263 ЦПК України при застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин.
Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань . Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.
Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019
року у справі №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18) та №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18).
У постановах судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-1286цс16 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет № 15-93). При цьому стаття 625 ЦК України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання і з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною другою цієї статті, як особливої міри відповідальності, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті Україні гривні.
За період з 15 вересня 2019 року по 20 вересня 2021 року включно розмір 3% річних від простроченої суми в розмірі 6000 доларів США у гривневому еквіваленті становить 9022 грн. 68 коп.
Так, за курсом НБУ станом на 15 вересня 2019 року курс одного долара США по відношенню до гривні становив 24 грн. 83 коп., отже сума боргу ОСОБА_2 у гривневому еквіваленті становила 148980 грн. ( 6000 х 24,83 =148980).
За період з 15 вересня 2019 року по 15 вересня 2020 року розмір 3% річних становить 4469 грн. 40 коп. (148980 х 3 :100).
За період з 15 вересня 2020 року по 20 вересня 2021 року розмір 3% річних становить 4553 грн. 28 коп. (4469,40 грн. : 365 днів = 12,24 грн. в день; 372 дня х 12,24 грн. = 4553,28 грн.).
Отже, 3% річних від простроченої суми становить 9022 грн. 68 коп. (4469,40 + 4553,28), які ОСОБА_2 повинен сплатити ОСОБА_1 на підставі ст.625 ЦК України.
Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 6000 доларів США боргу за договором позики від 28 серпня 2019 року, 300 доларів США процентів та на підставі ст.625 ЦК України 9022 грн. 68 коп. 3% річних за період з 15 вересня 2019 року по 20 вересня 2021 року включно.
Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, тому в силу ст.141 ЦПК України з відповідача на її користь слід стягнути також 1773 грн. судового збору, сплаченого при подачі позову, а також 6000 грн. документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу, а всього 7773 грн. (1773 + 6000) судових витрат понесених в зв`язку із розглядом даної справи.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 280-281 ЦПК України, суд
в и р і ш и в:
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6000 доларів США боргу за договором позики від 28 вересня 2019 року, 300 доларів США процентів за користування позикою, а також 9022 грн. 68 коп. 3% річних за період з 15 вересня 2019 року по 20 вересня 2021 року включно.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7773 грн. понесених судових витрат.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивачка: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 : зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Текст рішення складено 01 листопада 2021 року.
Суддя: