ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/2592/21
Провадження № 22-ц/4820/1356/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Філіпчук О.В.

за участю: відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/2592/21 за позовом Хмельницького міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення виплачених коштів, за апеляційною скаргою Хмельницького міського центру зайнятості на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 липня 2021 року (суддя Бондарчук В.В.).

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та його представника, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року Хмельницький міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення виплачених коштів.

В обґрунтування позову зазначалось, що відповідач перебував на обліку в Хмельницькому міському центрі зайнятості з 19.05.2020 по 21.09.2020 та отримував допомогу по безробіттю. Під час перевірки достовірності наданих відповідачем даних було встановлено, що на момент надання йому статусу безробітного 19 травня 2020 року він ще перебував у трудових відносинах з КП по будівництву, ремонту та експлуатації доріг, та на підставі наказу № 117-к від 18 травня 2020 року був звільнений за угодою сторін з 19 травня 2020 року.

Вказує, що у зв`язку із наданням недостовірних даних на підставі вимог ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення стягується з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати забезпечення та надання соціальних послуг що мав місце протягом періоду реєстрації.

Посилається на те, що згідно з розрахунком ОСОБА_1 незаконно отримав 11249 грн 28 коп, щодо сплати яких йому було направлено претензію, яка залишилась без виконання.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду і просив стягнути з відповідача 11249 грн 28 коп безпідставно отриманої допомоги по безробіттю.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 липня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Хмельницького міського центру зайнятості робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття надміру отримані кошти за 19 травня 2020 року в сумі 160 грн 70 коп та судові витрати в сумі 32 грн 46 коп, а всього 193 грн 16 коп. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Хмельницький міський центр зайнятості не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що відповідач надав недостовірні дані щодо дати припинення трудових відносин, на підставі яких було прийнято рішення про надання йому статусу безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю. На думку апелянта, якщо допомога по безробіттю отримана незаконно, вона відповідно до норм чинного законодавства України підлягає поверненню до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

За змістом апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядається.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Хмельницького міського центру зайнятості. Вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції ухваленим відповідно до норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, місце і час слухання справи повідомлений належним чином. Клопотання директора Хмельницького міського центру зайнятості про відкладення розгляду справи колегією суддів залишено без задоволення, оскільки повідомлені причини неможливості явки представника центру в судове засідання визнано судом неповажними.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до наказу № 177-п від 18.05.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади дорожнього робітника 2 розряду КП по будівництву, ремонту та експлуатації доріг на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін з 19 травня 2020 року.

19 травня 2020 року ОСОБА_1 було подано заяву до Хмельницького міського центру зайнятості про призначення допомоги по безробіттю в розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з дня реєстрації як безробітного згідно з абзацом 4 пункту 51 Прикінцевих положень ЗУ «Про зайнятість населення».

Відповідні обставини підтверджуються копією журналу вхідної документації Хмельницького міського центру зайнятості.

З персональної картки № 00053 ОСОБА_1 , витягу з наказів про прийняття рішення по особі вбачається, що рішенням від 20.05.2020 ОСОБА_1 було надано статус безробітного з 19 травня 2020 року та призначено допомогу по безробіттю, виплату якої було припинено на підставі рішення від 23 вересня 2020 року з 22 вересня 2020 року.

Відповідно до акта розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 22 вересня 2020 року, при проведенні звірки було встановлено, що ОСОБА_1 звільнений з КП БРЕД 19.05.2020.

Наказом Державного центру зайнятості від 17.03.2020 № 21 було затверджено протокол обслуговування центрами зайнятості клієнтів державної служби зайнятості у період дії карантину та/або надзвичайної ситуації/стану, яким було передбачено максимальне обмеження первинного прийому громадян шляхом особистого контакту між клієнтом та фахівцем. Також було передбачено, що прийом документів, що фіксують намір клієнта щодо реєстрації як безробітного здійснювати через засоби електронного зв`язку або скриньок для кореспонденції, розміщених біля входу в приміщення центрів зайнятості.

Наказом Хмельницького міського центру зайнятості № 48 від 19 березня 2020 року на виконання наказу ДЦЗ про тимчасовий порядок дій на період карантину було встановлено тимчасовий порядок обслуговування клієнтів в Хмельницькому міському центрі зайнятості відповідно до Протоколу обслуговування центрами зайнятості/філіями клієнтів державної служби зайнятості у період дії карантину та/або надзвичайної ситуації/стану. Яким передбачено, під час дії карантину максимально обмежити особистий контакт між клієнтом та фахівцем.

Також матеріалами справи встановлено, що з 20 січня 2021 року ОСОБА_1 було встановлено другу групу інвалідності по зору, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12ААВ № 029467.

Крім того, на час виникнення спірних правовідносин у ОСОБА_1 було діагностовано пігментну абіотрофію сітківки обох очей, що підтверджується консультативним висновком спеціаліста від 24 квітня 2020 року.

Оцінивши докази по справі в їх сукупності та відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення 11088 грн 58 коп безпідставно отриманої допомоги по безробіттю, суд першої інстанції виходив з того, що факт недобросовісного набуття ОСОБА_1 грошових коштів не встановлено, а тому відсутні підстави для повернення спірної суми позивачу.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Статтею 2 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно.

Частиною 3 статті 41 цього Закону передбачено, що відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг).

Згідно із частиною другою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застраховані особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Пунктом 17 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою КМ України № 792 від 19 вересня 2018 року визначено, що для надання статусу безробітного особа, яка шукає роботу, подає заяву про надання статусу безробітного (у тому числі засобами електронної ідентифікації) до центру зайнятості, який обирає для обслуговування, пред`являє документи, зазначені в підпункті 1 пункту 4 цього Порядку, а також: трудову книжку (цивільно-правовий договір чи документ, який підтверджує припинення останнього виду зайнятості). Особа, яка втратила трудову книжку, пред`являє дублікат трудової книжки чи довідку архівної установи про прийняття та звільнення з роботи.

Відповідно до п. 20 цього Порядку у період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, статус безробітного надається особі, зазначеній в частині першій статті 43 Закону України «Про зайнятість населення», з першого дня реєстрації її у центрі зайнятості за її особистою заявою без дотримання вимог до наявності підходящої роботи. Реєстрація безробітного здійснюється в день подання особою, яка шукає роботу, заяви про надання статусу безробітного за формою, визначеною Державним центром зайнятості. Допомога по безробіттю у такому разі призначається з першого дня надання статусу безробітного.

Згідно з п. 21 Порядку для прийняття рішення про надання статусу безробітного кар`єрний радник вносить відомості з документів, зазначених у пунктах 17-19 цього Порядку, до Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості та аналізує персональну картку особи, яка шукає роботу.

Пунктом 23 Порядку визначено, що підставами для відмови у наданні статусу безробітного є: 1) відсутність на дату прийняття рішення про надання статусу безробітного документів, зазначених у пунктах 17 і 18 цього Порядку; 2) встановлення факту зайнятості особи, у тому числі отримання повідомлення від роботодавця про працевлаштування особи; 3) подання заяви про надання статусу безробітного особою, яка не зазначена у частині першій статті 43 Закону України «Про зайнятість населення»; 4) письмова відмова особи від пропозиції підходящої роботи; 5) невідвідування роботодавця та неподання в установлений строк без поважних причин особою письмової відповіді роботодавця про результати співбесіди відповідно до виданого центром зайнятості направлення на працевлаштування; 6) неповернення особою коштів, отриманих за період попередньої реєстрації, що припинена на підставі абзаців вісімнадцятого - двадцятого підпункту 1 пункту 30 цього Порядку; 7) наявність в особи статусу безробітного.

З урахуванням зазначених норм права та обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав, передбачених частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та статтею 1212 ЦК України, для стягнення з відповідача виплаченої їй допомоги по безробіттю.

В матеріалах даної справи відсутні відомості про те, що відповідач ОСОБА_1 , подаючи заяву про надання статусу безробітного, мав на меті навмисно подати недостовірні відомості або приховати відомості щодо дати припинення трудових відносин, що вплинули на встановлення йому статусу безробітного та матеріального забезпечення на випадок безробіття.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що при заповненні персональної картки № НОМЕР_1 відповідальним працівником центру, також могла бути з`ясована дата фактичного звільнення з роботи за умови, якщо б не було запроваджено карантинні заходи та у зв`язку із чим обмежено особисте спілкування працівників центру зайнятості із громадянами під час первинного прийому, вказана помилка була б виявлена на підставі відповідного запису у трудовій книжці, яка відповідно до п. 17 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу мала б бути подана разом із заявою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18.06.2002 та «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000).

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду в частині відмови в позові і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду в частині відмови в позові ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Хмельницького міського центру зайнятості залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 04 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай