ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2021 року м. Чернівці

справа № 727/7127/20

провадження №22-ц/822/955/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар Герман Я.І.

за участю: представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Шкляр Марина Михайлівна, про встановлення нікчемності заповіту, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Слободян Г.М.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення нікчемності заповіту.

Позовна заява обґрунтована тим, що в період з 1998 року по 2016 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . Також разом з ОСОБА_6 вони є співвласниками чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 95,7 м.кв., в тому числі житловою площею 61,7 м.кв.

За життя, 28 листопада 2012 року, ОСОБА_5 склав заповіт, в якому він заповів все своє майно ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті ОСОБА_2 у встановлений строк звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Під час відкриття спадкової справи їй стало відомо про наявність іншого заповіту, вчиненого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 , який був вчинений спадкодавцем пізніше по часу, та про подання даним спадкоємцем за заповітом заяви про прийняття спадщини.

Вважала, що підпис ОСОБА_5 , вчинений на заповіті від 23 березня 2015 року, не є підписом ОСОБА_5 , оскільки не співпадає, відрізняється від підпису на заповіті вчиненому на її користь.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд встановити, що заповіт вчинений 23 березня 2015 року та посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Шкляр М.М., за реєстровим номером №11685, є нікчемним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обставини даної справи не свідчать про нікчемність заповіту, не містять доказів відсутності підпису заповідача та або недотримання письмової форми заповіту. Позивач просить встановити нікчемність заповіту, яку може бути встановлено законом.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що позивач не довів, що оспорюваний заповіт не відповідає вимогам закону та в силу цього є нікчемним, а дійсність підпису заповідача підтверджена висновком почеркознавчої експертизи від 08 лютого 2021 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що суд першої інстанції невмотивовано відмовив у призначені повторної почеркознавчої експертизи.

Відзив ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без розгляду, у зв`язку з пропуском строку його подання.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що в період з 1998 року по 2016 року ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 , рішенням Першотравневого суду м. Чернівці від 13.04.2016 року про розірвання шлюбу (а.с.5,6).

28 листопада 2012 року ОСОБА_5 було залишено заповіт, в якому він заповів все своє майно своїй дружині ОСОБА_2 , який зареєстровано в Спадковому реєстрі №32563807 від 28.11.2012 p., приватним нотаріусом Новосельською І.Л. ( а.с.12, 13).

23 травня 2015 року ОСОБА_5 склав другий заповіт, відповідно до якого все своє майно з чого б воно не складалось і взагалі все те що буде йому належати на день його смерті і на що за законом матиме право заповів ОСОБА_3 (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 - помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 (а.с.10)

Відповідно до висновку експерта МВС України в Чернівецькій області №1918-К від 08 лютого 2021 року, встановлено що підписи та рукописні записи у рядках «Підпис» в двох примірниках заповіту, який посвідчувався 23 березня 2015 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Шкляр Мариною Михайлівною, за реєстровим номером 11685 виконані ОСОБА_5 (а.с.72).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Згідно зі статтями 263-265 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. У мотивувальній частині рішення зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення повною мірою не відповідає.

Позов у цій справі спрямований на встановлення нікчемності заповіту, з підстав того, що підпис у заповіті не належить заповідачу.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. (ч.4 ст.367 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України, зокрема: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

З набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений не тільки договором або законом, але й судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, та призводить до їх відновлення.

Згідно із статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані.

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Згідно частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (частина перша статті 1257 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року в справі № 335/5977/17 (провадження № 61-13350св20) вказано, що «відповідно до частиною другою статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

Не зважаючи на наведене, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовної вимоги про встановлення факту нікчемності заповіту внаслідок недоведеності, що заповідач не підписував заповіт, однак суд першої інстанції не врахував, що позовна вимога про встановлення факту нікчемності заповіту не є належним способом захисту прав і в задоволенні позову потрібно було відмовити саме з цієї підстави.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено частково без додержання норм матеріального права, що є підставою для зміни рішення та викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови.

Оскільки апеляційний суд змінює оскаржене судове рішення, але виключно у частині мотивів його прийняття, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 червня 2021 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення нікчемності заповіту змінити, виклавши його мотивувальну частини в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 11 листопада 2021 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: А.І. Владичан

І.Н. Лисак