Справа № 133/3122/20
Провадження № 22-ц/801/1022/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кучерук І. М.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 рокуСправа № 133/3122/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Міхасішина І. В., Сопруна В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19 січня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на період навчання,

Рішення ухвалила суддя Кучерук І. М.

Рішення ухвалено у м. Козятині Вінницької області

Повний текст рішення складено 19 січня 2021 року,

Встановив:

30 жовтня 2020 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів у зв`язку з навчанням, мотивуючи свої вимоги тим, що з 1999 року до 2008 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час їхній повнолітній син навчається у Поліському національному університеті на денній формі навчання, у зв`язку з чим не має можливості влаштуватись на роботу з метою отримання самостійного заробітку.

Відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець, отримує дохід та має можливість утримувати сина на період навчання, проте в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу відповідач відмовляється.

У зв`язку з цим позивач просила стягувати з відповідача на її користь аліменти у зв`язку з навчанням сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовом до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2023 року.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19 січня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на навчання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 30 жовтня 2020 року і до закінчення навчання або досягнення дитиною 23-річного віку.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , пославшись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позов ОСОБА_4 , стягнувши з нього аліменти на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 30 жовтня 2020 року і до закінчення навчання або досягнення сином 23-річного віку.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що звернувшись з позовом про стягнення аліментів на період навчання сина ОСОБА_3 , позивач свідомо приховала від суду першої інстанції той факт, що вони з позивачем мають ще одного сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якого він сплачує на даний час аліменти в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) на підставі рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01 жовтня 2009 року у справі № 2-1264/09. Крім того, на його утриманні також перебуває неповнолітня дитина від другого шлюбу - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що також не було враховано судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів на період навчання сина ОСОБА_3 . Він був позбавлений можливості надати суду першої інстанції відзив на позовну заяву з відповідними доказами у зв`язку з тим, що не отримав позовну заяву ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги повністю, зазначивши, що відповідач має достатній та стабільний дохід для сплати аліментів на утримання їхніх спільних дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу, що стягуються на виконання рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01 жовтня 2009 року, та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, як стягнуто оскаржуваним рішенням суду. Відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець, має постійний дохід, володіє на праві власності рухомим та нерухомим майном, нещодавно придбав приватний будинок у м. Козятині. Також позивач просить врахувати той факт, що на її утриманні також перебуває неповнолітня донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 11 жовтня 2016 року (а. с. 5, 23).

Згідно копії довідки Поліського національного університету від 08 жовтня 2020 року № 437 ОСОБА_3 є студентом 1-го курсу факультету екології і права денної форми навчання; термін навчання з 14 вересня 2020 року до 30 червня 2023 року; навчається за рахунок коштів державного бюджету (а. с. 6, 13).

Згідно витягу (безкоштовного запиту) із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 14 травня 2015 року (а. с. 7, 15).

До апеляційної скарги відповідач додав нові докази - копію рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01 жовтня 2009 року у справі № 2-1264/09 та копію свідоцтва про народження ОСОБА_7 серії НОМЕР_2 , виданого повторно 29 квітня 2014 року.

За змістом ч. 3, 4 ст. 83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що він не мав можливості подати до суду першої інстанції відзив на позовну заяву з відповідними доказами, оскільки не отримував позовну заяву з доданими до неї документами.

Зазначене спростовується матеріалами справи, із яких вбачається, що 01 грудня 2020 року суд першої інстанції направив відповідачу копію ухвали про відкриття провадження у справі на копію позовної заяви з доданими до неї документами (а. с. 29), які згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 652 вручено ОСОБА_1 відділенням поштового зв`язку 04 грудня 2020 року (а. с. 31).

Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно на залежали від нього.

Враховуючи те, що відповідач не довів неможливості подання ним доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, апеляційний суд не приймає додані ним до апеляційної скарги нові докази.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 20 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Ухваливши рішення про задоволення позову та стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд першої інстанції виходив з того, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з чим потребують матеріальної допомоги за умови можливості у батьків надавати таку матеріальну допомогу; відповідач зареєстрований як ФОП та отримує дохід і не надав суду доказів неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина, який продовжує навчання.

Апеляційний суд не може повністю погодитись із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що повнолітній син сторін ОСОБА_3 , який є студентом денної форми навчання Поліського національного університету, відповідно до ст. 199 СК України має право на отримання аліментів від батьків до закінчення ним такого навчання або досягнення ним 23-річного віку.

Водночас правовідносини з обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є продовженням безумовного обов`язку батьків з утримання неповнолітніх дітей. Більш того, вони регулюються самостійними нормами матеріального права, якими такий обов`язок встановлений щодо обох батьків і залежить від умови можливості у батьків надавати таку матеріальну допомогу.

Звернувшись із позовом про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, позивач зазначила, що відповідач має можливість сплачувати такі аліменти, оскільки отримує дохід від підприємницької діяльності. Проте, позивач не надала суду першої інстанції жодних доказів на підтвердження наявності у відповідача будь-якого доходу чи майна, за рахунок якого він мав би можливість сплачувати аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Доданий позивачем до позовної заяви витяг (безкоштовний запит) із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містить інформацію щодо реєстрації ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця 14 травня 2015 року (а. с. 7, 15), проте доказів отримання ним доходу від підприємницької діяльності чи будь-якого іншого доходу матеріали справи не містять. Крім того, із цього запиту (витягу) не вбачається дата формування запиту та дата формування витягу.

Таким чином, позивач в порушення вимог ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України не довела належними та допустимими доказами обставин, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог, а саме можливості відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання, що є обов`язковою умовою при вирішенні питання про стягнення аліментів відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України.

Отже посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на те, що відповідач зареєстрований як ФОП і отримує дохід є безпідставним, оскільки матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем доходу, в тому числі від підприємницької діяльності.

Додані позивачем до відзиву на апеляційну скаргу нові докази, зокрема, інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 від 20 квітня 2021 року та відповідь на запит № 98070323 від 04 березня 2021 року до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих транспортних засобів за ОСОБА_1 , враховуючи положення ч. 3 ст. 367 ЦПК України, згідно якої докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, апеляційний суд не приймає, оскільки такі докази не були подані позивачем до суду першої інстанції разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 83 ЦПК України) і позивач не зазначила незалежних від неї причин неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про стягнення аліментів з відповідача, суд першої інстанції також не звернув увагу на те, що відповідно до положень ч. 2 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Звернувшись до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, позивач не надала суду доказів проживання сина разом з нею і, обґрунтовуючи позов, не посилалась на такі обставини. Тобто позивач не довела суду наявність у неї права на звернення до суду з цим позовом, а за відсутності таких доказів висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, є помилковим.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною сьомою цієї статті якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

При поданні апеляційної скарги на рішення суду відповідач ОСОБА_1 сплатив судовий збір в сумі 1261,30 грн. (а. с. 38), який у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід компенсувати відповідачеві за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19 січня 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, відмовити.

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений ним за подання апеляційної скарги на рішення суду судовий збір в сумі 1261,30 грн. (одна тисяча двісті шістдесят одна гривня тридцять копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіІ. В. Міхасішин
В. В. Сопрун