Єдиний унікальний номер 317/2438/20
Провадження № 2/317/88/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Сакояна Д.І.

за участі:

секретаря судового засідання Борисенко Д.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 13850,63 грн. за кредитним договором № б/н від 16.10.2015, яка складається з наступного: 5720,05 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2055,68 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 6074,60 грн. - нарахована пеня та судові витрати в розмірі 2102,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.10.2015 ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 11.08.2020 має заборгованість у розмірі 13850,63 грн.

Від відповідачки ОСОБА_1 надійшов відзив на позов від 23.09.2020, за змістом якого вона не визнає позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції вона вказує, що у жовтні 2015 року вона звернулась до відділення ПАТ КБ «Приватбанк» з питання отримання банківської картки для одержання на неї заробітної плати. Вона не мала наміру оформлювати кредитну картку та укладати кредитний договір. Нею не укладались з ПАТ КБ «Приватбанк» будь-які кредитні договори. Нею не узгоджувалися і не могли узгоджуватися з ПАТ КБ «Приватбанк» розміри процентних ставок і штрафних санкцій. Копія Анкети-заяви, додана до позовної заяви, не містить згадок про те, що за нею укладається кредитний договір. У ній немає посилань на будь-які кредитні картки, конкретний вид кредитної картки. В цій Анкеті-заяві немає ні розміру кредитного ліміту, ні розміру відсоткової ставки, ні строку повернення, ні розміру пені. Кредитна картка їй не видавалася. Банк не виконав вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції станом на 16.10.2015, оскільки про будь-які умови кредитування вона не повідомлялася і такі умови з нею не узгоджувались, адже вона не одержувала кредит. Жодних грошових коштів у кредит від ПАТ КБ «Приватбанк» вона не одержувала. До своєї позовної заяви позивач не додав жодного меморіального ордеру банку про одержання кредитних коштів. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», які позивач додав до своєї позовної заяви, вона не підписувала. Зі змістом цих документів її не ознайомлювали та вона не надавала згоди на те, щоб цими документами регулювалися правовідносини між нею і банком.

З 2015 року і до цього часу від банку на її адресу не надходило будь-яких повідомлень (телефонних дзвінків, смс-повідомлень, письмових претензій тощо) про нібито одержання нею кредиту та прострочення його сплати. Вперше про те, що банк вважає, що між ними нібито був укладений кредитний договір, вона дізналася з позовної заяви банку. Просить суд врахувати при вирішенні спору правову позицію Великої Палати Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Також відповідачка просить врахувати, що позивач у своїй позовній заяві посилається на статтю 625 ЦК України, однак згадана стаття містить норму про сплату 3 % річних, тоді як позивач нараховує відсотки за ставками 84 % - 86,4%, посилаючись при цьому на Умови та правила, які вона не підписувала та на які не давала жодної згоди. Пред`являючи позов, позивач залишив поза увагою те, що відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Вона не узгоджувала з банком жодних істотних умов, узгодження яких було б необхідним у разі укладення кредитного договору. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які позивач додав до своєї позовної заяви, вона не отримувала, а вперше про ці документи дізналася з позовної заяви банку. Доводи банку про те, що він свої Умови та правила надання банківських послуг самостійно змінює на власний розсуд, щоразу публікуючи нову редакцію на своєму сайті, лише підтверджують те, що позовні вимоги банку ґрунтуються на тих документах, зміст яких вона не узгоджувала та на дію яких своєї згоди не давала.

Крім того, зміст позову свідчить про те, що при зверненні до суду позивач пропустив строк позовної давності, адже у позові йдеться про підписання заяви-анкети від 16.10.2015, тоді як з позовом банк звернувся 26.08.2020. Не визнаючи позовних вимог, відповідачка заявляє про застосування у справі позовної давності.

У відповіді на відзив від 02.10.2020 та поясненнях від 03.11.2020 представник АТ КБ «Приватбанк» обґрунтовує належність форми кредитного договору, зазначає, що заява позичальника, Умови та правила надання банків сих послуг та тарифи складають договір про надання банківських послуг. Банком надана уся необхідна інформація у письмовому вигляді, результатом чого є підписання сторонами кредитного договору. З копії анкети-заяви видно, що ОСОБА_1 висловила згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчила, що заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить договір про надання банківських послуг. На фото клієнта з карткою видно, що відповідачка отримала платіжну картку, їй відкрито картрахунок, вона користувалась грошима, отримувала гроші через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже отримала й кредитну картку «Універсальна». При зверненні до суду позивач дотримався строку позовної давності.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом з позовом надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання 30.10.2020 з`явилась, позов не визнала у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов. Також відповідачка зазначила, що у 2015 році вона була членом виборчої комісії. Їй сказали терміново оформити картку. Вона оформила її у селищі Кушугум, отримала картку та буклет. Кредитну картку не отримувала. Заяву щодо картки для виплат підписувала. Про кредит дізналась лише з позовної заяви. У 2015 році вона отримала гроші на банківську картку. Можливо на цю картку надходила компенсація за газ. У магазинах карткою вона не розраховувалась. Її карта для виплат № НОМЕР_1 до 8 місяця 2019 року. З Умовами та правила надання банківських послуг вона не знайомилась. ОСОБА_2 - це її дочка. За твердженням дочки вона отримувала гроші лише з наявної картки для виплат.

У подальшому відповідачка ОСОБА_1 участі у розгляді справи не брала, у клопотанні від 11.12.2020 просила розглянути справу за її відсутності, закрити провадження в частині вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту зв`язку з відсутністю предмета спору, в іншій частині - відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши доводи відповідачки ОСОБА_1 , дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

16.10.2015 між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Наразі Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк».

Доводи відповідачки про те, що вона взагалі не укладала з позивачем кредитного договору та не отримувала кредитної картки, спростовуються доказами, які містяться у матеріалах справи.

Про наявність кредитних правовідносин між сторонами свідчить підписана сторонами Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Також позивачем до матеріалів справу надано фотокартку ОСОБА_1 , на якій вона зображена із виданими двома банківськими картками.

Крім того, у справі наявна виписка по рахунку, яка підтверджує неодноразове користування кредитною карткою. Значна кількість операцій по кредитній картці мала місце із ОСОБА_2 , яка, як зазначила відповідачка у судовому засіданні, є її дочкою.

Також у справі наявна виписка по рахунку, яка підтверджує користування ОСОБА_1 іншою, не кредитною банківською карткою та неодноразові операції по цій картці, у тому числі із ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 50).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Як встановлено судом, анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку від 16.10.2015 не містить умов щодо розміру процентної ставки, сум комісії, строку повернення кредиту (користування ним). Також в анкеті-заяві відсутні умови про відповідальність позичальника за порушення зобов`язань у вигляді неустойки (пені, штрафів).

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк спочатку просив крім тіла кредиту стягнути також й заборгованість зі сплати процентів, пеню, в обґрунтування чого посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку, в яких визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, неустойка, їх розміри та порядок нарахування, а також інші умови.

Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Тарифи, Умови і правила надання банківських послуг у Приватбанку, з якими був ознайомлений позичальник.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтвердження, що саме з доданими банком до позовної заяви витягом з Тарифів та Умовами та правилами надання банківських послуг у Приватбанку ознайомилась та погодилась відповідачка, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), комісії, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.

За відсутності підтвердження щодо конкретно запропонованих відповідачу Умов та правила банківських послуг у Приватбанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися банком. При цьому суд враховує, що витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку не містять підпису відповідачки. Зважаючи на наведене, відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили розмір процентної ставки, порядок її зміни та можливість нарахування банком комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені та штрафу) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Таким чином, вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення процентів, пені є необґрунтованими.

Крім того, суд враховує, що суму заборгованості у розмірі 2055,68 грн., яку позивач визначає у позові як заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, не можна вважати трьома відсотками річних, оскільки вказана заборгованість свідомо позивачем розраховувалась за ставкою 86,40 % річних, що відображено у поданому позивачем розрахунку заборгованості. При цьому матеріали справи не містять відомостей про погодження сторонами такого розміру відсотків відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Суд акцентує увагу на тому, що у позові не заявлено вимог про стягнення 3 відсотків річних, а тому немає підстав замість договірних відсотків, які просить стягнути позивач, стягувати 3 відсотки річних.

У заяві АТ КБ «Приватбанк» про зменшення розміру позовних вимог від 12.11.2020, яка надійшла до суду 30.11.2020, позивач вже не просить про стягнення пені. Разом з тим, даний документ не може бути врахований судом та залишається судом без розгляду, оскільки він поданий після закінчення встановленого п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України строку.

Щодо заборгованості за тілом кредиту, суд виходить із наступного.

В анкеті-заяві позичальника від 16.10.2015 не визначено строк повернення кредиту, а тому відповідно до положення частини другої статті 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту порушених прав шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів.

Вже під час судового розгляду відповідачкою ОСОБА_1 , разом із клопотанням про закриття провадження в частині вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, подано квитанцію № 0.0..1 від 10.12.2020 про сплату нею в рахунок погашення заборгованості суми у розмірі 5720,05 грн.

У самому клопотанні про закриття провадження ОСОБА_1 наголосила, що з метою врегулювання спору, враховуючи правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду в аналогічному спорі (справа № 342/180/17-ц), нею сплачено на користь позивача тіло боргу розмірі 5720,05 грн. Сплата тіла кредиту не означає та не свідчить про згоду на стягнення відсотків. Проти решти позовних вимог вона заперечує.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 18.01.2021 відповідачці ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання про закриття провадження в частині вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту.

У заяві АТ КБ «Приватбанк» про зменшення розміру позовних вимог від 21.12.2020, яка надійшла до суду 05.01.2021, позивач вже не просить, а ні про стягнення пені, а ні про стягнення тіла кредиту. Даний документ також не може бути врахований судом та залишається судом без розгляду, оскільки поданий після закінчення встановленого п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України строку.

Водночас, подання такої заяви свідчить про не підтримання АТ КБ «Приватбанк» позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Оцінивши у сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що після сплати заборгованості з тіла кредиту, у ОСОБА_1 вже немає невиконаних зобов`язань перед АТ КБ «Приватбанк».

Підстав для застосування строку позовної давності у цій справі немає.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Подавши заяву про зменшення розміру позовних вимог від 21.12.2020, АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 лише заборгованість за відсотками у розмірі 2055,68 грн.

Хоча дана заява про зменшення розміру позовних вимог від 21.12.2020 не врахована судом як підстава для зменшення розміру позовних вимог, проте вона свідчить про не підтримання АТ КБ «Приватбанк» позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту через добровільне задоволення цих вимог після пред`явлення позову відповідачкою ОСОБА_1 .

За таких обставин, АТ КБ «Приватбанк» слід присудити понесені ним у справі судові витрати, врахувавши при визначенні суми, яка підлягає стягненню, обґрунтованість позову лише в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299, 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості - відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299, 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) судовий збір у розмірі 868 грн. 09 коп. (вісімсот шістдесят вісім грн. 09 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя Д.І. Сакоян