Номер провадження: 22-ц/813/4688/21
Номер справи місцевого суду: 511/1093/20
Головуючий у першій інстанції Бобровська І. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Громадської організації «Об`єднання садоводів масиву «Христинівський» на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 09 листопада 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Об`єднання садоводів масиву «Христинівський» про стягнення грошових коштів, не виплачених при звільненні

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Громадської організації «Об`єднання садоводів масиву «Христинівський» про стягнення грошових коштів, не виплачених при звільненні.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 09 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Громадської організації «Об`єднання садоводів масиву «Христинівський» про стягнення грошових коштів, не виплачених при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з Громадської організації «Об`єднання садоводів масиву «Христинівський», , адреса: с. Хоминка, Роздільнянськкий район Одеська область на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 заборгованість в сумі 54297,15 грн., яка складається з: заборгованості по заробітній платі в сумі 7567,55 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 46729,60 грн., які визначені судом без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 на користь держави недоплачений судовий збір в розмірі 0,40 грн.

Стягнуто з Громадської організації «Об`єднання садоводів масиву «Христинівський», , адреса: с. Хоминка, Роздільнянськкий район Одеська область на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 770,60 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Громадська організація «Об`єднання садоводів масиву «Христинівський» подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 09 листопада 2020 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд судове рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 09 листопада 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (а.с. 167-170).

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 28.10.2021 року, з`явилися представники апелянта Громадської організації «Об`єднання садоводів масиву «Христинівський» - Мазяр В.Д., ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу (розпорядження) Об`єднання садоводів масиву «Христинівський» №12К про прийняття на роботу від 15.04.2019 року встановлено, що ОСОБА_1 була прийнята на посаду головного бухгалтера з 16.04.2019 року, табельний номер , умови роботи основна, режим роботи віддалений, оклад 4400 грн., з наказом ОСОБА_1 ознайомлена 16.04.2019 року. (а.с.8)

З угоди про умови праці від 16.04.2019 року встановлено, що Об`єднання садоводів масиву «Христинівський» в особі голови Запорожця А.О. та ОСОБА_1 , яка відповідно до наказу №12К від 15.04.2019 року, уклали чинну угоду про наступне:

1. Бухгалтер є штатним працівником ОСМ, прийнятим безстроково, з оплатою праці згідно зі штатним розкладом;

2. Посадові обов`язки бухгалтера відповідають нормам чинного законодавства та складають з ведення бухгалтерського обліку;

3. Виконання посадових обов`язків бухгалтер здійснює дистанційно, з використанням засобів зв`язку. Для отримання необхідних для роботи документів, бухгалтер може в зручний для себе час приїхати на територію ОСМ;

4. Місцем виконання посадових обов`язків бухгалтера є місце її постійного проживання АДРЕСА_1 .;

5. Ознайомлення бухгалтера з наказами, розпорядженнями керівника відбувається в період приїзду бухгалтера в ОСМ, або керівник ознайомлює бухгалтера з необхідними документами за місцем виконання посадових обов`язків бухгалтера (а.с.9).

Відповідно до наказу (розпорядження) Об`єднання садоводів масиву «Христинівський» про припинення трудового договору (контракту) №1К від 20.01.2020 року встановлено, що ОСОБА_1 була звільнена з посади головного бухгалтера за власним бажанням з 07.02.2020 року, з вищевказаним наказом ОСОБА_1 ознайомлена 27.01.2020 року. (а.с.7)

Відповідно до довідки начальника відділення АТ «Укрсиббанк» від 01.06.2020 року №63-2-18-33/89 встановлено, що в АТ «Укрсиббанк» ОСМ «Христинівський» перераховував заробітну плату ОСОБА_1 на картковий рахунок № НОМЕР_2 в рамках зарплатного проекту за період з 23.05.2019 року по 01.06.2020 року, а саме: 14.06.2019 року 2900 грн., 04.07.2019 року 2735 грн., 16.07.2019 року 2900 грн., 02.08.2019 року 2735 грн., 16.08.2019 року 4000 грн., 03.09.2019 року 1635 грн., 17.09.2019 року 3000 грн., 16.10.2019 року 4135 грн., 05.11.2019 року 2829,44 грн., 15.11.2019 року 3000 грн., 05.12.2019 року 2635 грн., 18.12.2019 року 3000 грн., 27.12.2019 року 2635 грн., 21.01.2020 року 3000 грн. Загальна сума надходжень 43874,94 грн. (а.с.10)

04.03.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Керівництва ОСМ «Христинівський» з заявою від 04.03.2020 року про необхідність письмового повідомлення їй про суму, що належить до виплати їй при звільненні та про строки, коли такий розрахунок фактично буде здійснений. Вищевказана заява була отримана керівництвом ОСМ «Христинівський» 04.03.2020 року, що підтверджується вхідним номером №11 від 04.03.2020 року. (а.с.11)

20.06.2020 року ОСОБА_1 звернулась до керівництва ОСМ «Христинівський» з претензією від 20.06.2020 року, відповідно до якої зазначила, що після її звільнення з посади бухгалтера ОСМ «Христинівський» пройшов значний проміжок часу, однак заборгованість по заробітній платі сплачена не була. У зв`язку з вищевикладеним, ОСОБА_1 зазначила про необхідність сплати на її банківський рахунок заборгованості по заробітній платі в розмірі 7567,55 грн., яка складається з: заробітної плати за другу половину січня 2020 року в розмірі 2635,00 грн., за п`ять робочих днів лютого 2020 року в розмірі 1408,75 грн., компенсація 19 днів невикористаної щорічної відпустки в розмірі 3523,80 грн. Та додатково зазначила про необхідність сплати грошової суми заборгованості в сумі 24887,92 грн. за затримку своєчасного розрахунку. Разом 32455,47 грн. Строк здійснення повної виплати до 25.06.2020 року. Зазначена претензія була отримана керівництвом ОСМ «Христинівський» 20.06.2020 року, що підтверджується вхідним номером №32 від 20.06.2020 року. (а.с.12)

Відповідно до протоколу №1 Звітно виборчої комісії Об`єднання Садоводів масиву «Христинівський» від 26.01.2020 року встановлено, що до порядку денного конференції було поставлено питання стосовно виборів перевиборів голови об`єднання. Голова ОСМ «Христинівський» ОСОБА_3 повідомив, що він складає з себе повноваження Голови Об`єднання та подає заяву на звільнення з 27.01.2020 року, у зв`язку з чим більшістю голосів було обрано ОСОБА_2 на посаду голови ОСМ «Христинівський». (а.с.36-37)

Відповідно до акту об`єднання садоводів масиву «Христинівський» від 09.02.2020 року, наданого відповідачем вбачається, що 09.02.2020 року на КП №1 знаходились 2 (два) пакети з документами, які були привезені ввечері 08.02.2020 року бухгалтером ОСОБА_1 та садоводом ОСОБА_4 о 20:30 год. з документацією масиву. При перевірці зазначених пакетів було встановлено відсутність деяких документів (перелік надається), в тому числі трудові договора ОСОБА_1 , особиста картка ОСОБА_1 , трудова книжка ОСОБА_1 , договір матеріальної відповідальності ОСОБА_1 , заява о прийнятті та звільненні ОСОБА_1 , довіреність ОСОБА_1 видана в УкрСиббанк в 2019 році, відомості нарахування заробітної плати за 2019 2020 рр., виписки з ОСОБА_5 за 2019 рік по виплатам заробітної плати ОСОБА_1 (а.с.35) ОСОБА_1 відмовилась від будь якого спілкування з керівництвом ОСМ «Христинівський». В документах наявний наказ про звільнення ОСОБА_1 від 07.02.2020 року, підписаний колишнім головою ОСМ «Христинівський» заднім числом. В січні 2020 року бухгалтером ОСОБА_1 взято з каси ОСМ «Христинівський» 15000 грн. У зв`язку з тим, що банківські виписки за 2019 рік відсутні, завершальну ревізію по грошовим коштам провести неможливо. (а.с.35)

З довідки начальника відділення №708 АТ «Укрсиббанк» від 05.01.2020 року №05/14 вбачається, що клієнт ОСОБА_1 має відкритий рахунок в АТ «Укрсиббанк», для отримання заробітної плати від ОСМ «Христинівський». Даний рахунок відкритий 23.05.2019 року і станом на 05.10.2020 року закріплений за зарплатно картковим проектом ОСМ «Христинівський». (а.с.67)

Згідно акту Об`єднання садоводів масиву «Христинівський» від 28.03.2020 року колишній бухгалтер ОСОБА_1 з 07.03.2020 року на КП №1 для отримання розрахунку не з`являлась, у зв`язку з чим було прийнято рішення вказані грошові кошти депонувати. (а.с.88)

Відповідно до акту Об`єднання садоводів масиву «Христинівський» від 09.02.2020 року, в період з 02.02.2020 року по 09.02.2020 року бухгалтер ОСОБА_1 на робочому місці не з`являлась, хоча була попереджена про звірку документів під час передання документів новому голові об`єднання. (а.с.89)

Згідно доповідної записки голови ОСМ «Христинівський» від 08.02.2020 року, у зв`язку з відсутністю головного бухгалтера ОСОБА_1 на робочому місці в період з 02.02.2020 року по 09.02.2020 року, хоча остання була попереджена про необхідність явки для звірки документів під час передання документів новому голові об`єднання, ОСОБА_1 було зобов`язано надати пояснюючу записку в трьохденний строк з зазначенням причин відсутності на робочому місці. (а.с.90)

Відповідно до листа голови ОСМ «Христинівський» Мельниченко Т.П. (без дати) встановлено, що ОСОБА_1 було запропоновано узгодити питання передачі документації ОСМ «Христинівський» в строк до 14.03.2020 року. (а.с.91)

Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість в сумі 54297,15 грн., яка складається з: заборгованості по заробітній платі в сумі 7567,55 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 46729,60 грн. В задоволенні решти позовних вимог суд дійшов висновку про їх відмову.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Положення цієї статті КЗпП України кореспондують частині першій статті 1 Закону про оплату праці.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітною платою є винагорода, яка виплачується працівникові за виконану ним роботу. Відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, не відповідає цим ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану працівником роботу, а за затримку розрахунків при звільненні. Тому відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою.

Згідно ст.ст. 74-84 КЗпП України громадянам, які працюють за трудовим договором надаються щорічні відпустки, а у разі звільнення їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки. Оплата відпусток прирівнюється до заробітної плати і обкладається податком на доходи з фізичних осіб і відображається у формі 1 ДФ з ознакою доходу 101.

Згідно ч.1 ст.83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляді спору про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зi ст.83 КЗпП вона може бути стягнута на вимогу працівника за вci дні невикористаної ним основної щорічної відпустки тільки в разі звільнення його з роботи, а в разі, якщо працівник не використав щорічну відпустку i за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за вci дні невикористаної відпустки, виходячи iз середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Частиною 3 статті 15 ЗУ «Про оплату праці» встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно зі статтею 34 Закону про оплату праці компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги в порядку, встановленому чинним законодавством

Згідно з пунктом 2.1.6 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5, фонд основної заробітної плати включає нарахування винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків). До його складу належить оплата праці за час перебування у відрядженні.

Дія Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, поширюється на підприємства, установи та організації усіх форм власності і господарювання і застосовується в усіх випадках порушення встановлених термінів виплати заробітної плати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Як зазначено вище, відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою. Водночас Велика Палата Верховного Суду враховує, що звернення працівника про стягнення відшкодування пов`язане з порушенням законодавства про оплату праці, а відповідно до статті 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Вищевказана позиція викладена в Постанові Великої палати Верховного Суду від 26.06.2019 року (справа №761/9584/15-ц), яка відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16.

Відповідно до п.2 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року зі змінами, якою був затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п.8 Постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

У разi коли середня місячна заробiтна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат i допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробiтної плати на середньомiсячне число робочих днiв у розрахунковому перiодi.

Судовим розглядом справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 працювала з 16.04.2019 року та була звільнена з посади головного бухгалтера за власним бажанням 07.02.2020 року, що підтверджується наказом (розпорядження) Обїєднання садоводів масиву «Христинівський» про припинення трудового договору (контракту) №1К від 07.02.2020 року.

Відповідно, при звільненні позивачка мала право на компенсацію за 19 днів невикористаної відпустки в сумі 3523,80 грн., заборгованість по заробітній платі за другу половину січня 2020 року в сумі 2635,00 грн., та заборгованість за п`ять робочих днів лютого 2020 року в сумі 1408,75 грн., що становить 7567,55 грн., що визнається відповідачем.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку та стягнення невиплаченої суми заробітної плати в загальному розмірі 7567,55 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, обґрунтованим є і висновок місцевого суду стосовно стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 46729,60 грн., з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що згідно угоди про умови праці Об`єднання садоводів масиву «Христинівський» від 16.04.2019 року, головний бухгалтер ОСОБА_1 та голова ОСМ «Христинівський» в особі голови Запорожця А.О. уклали угоду, відповідно до якої виконання посадових обов`язків бухгалтер здійснює дистанційно, з використанням засобів зв`язку. Для отримання необхідних для роботи документів, бухгалтер може в зручний для себе час приїхати на територію ОСМ (п.3). Місцем виконання посадових обов`язків бухгалтера є місце її постійного проживання АДРЕСА_1 (п. 4) (а.с.9).

Тобто, судом встановлено, що виконання посадових обов`язків головний бухгалтер Об`єднання садоводів масиву «Христинівський» ОСОБА_1 здійснювала дистанційно.

Апеляційним розглядом справи також встановлено що 04.03.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Керівництва ОСМ «Христинівський» з заявою від 04.03.2020 року про необхідність письмового повідомлення їй про суму, що належить до виплати їй при звільненні та про строки, коли такий розрахунок фактично буде здійснений. Вищевказана заява була отримана керівництвом ОСМ «Христинівський» 04.03.2020 року, що підтверджується вхідним номером №11 від 04.03.2020 року (а.с. 11).

Відповіді на вищевказаний запит ОСОБА_1 не отримала.

20.06.2020 року ОСОБА_1 повторно звернулась до керівництва ОСМ «Христинівський» з претензією від 20.06.2020 року про необхідність повернення заборгованість по заробітній плати в розмірі 7567,55 грн., яка складається з:

- заробітної плати за другу половину січня 2020 року в розмірі 2635,00 грн.,

- за п`ять робочих днів лютого 2020 року в розмірі 1408,75 грн.,

- компенсація 19 днів невикористаної щорічної відпустки в розмірі 3523,80 грн.,

- сплати грошової суми заборгованості в сумі 24887,92 грн. за затримку своєчасного розрахунку, а разом - 32455,47 грн. в строк до 25.06.2020 року.

Зазначена претензія була отримана керівництвом ОСМ «Христинівський» 20.06.2020 року, що підтверджується вхідним номером №32 від 20.06.2020 року (а.с. 12-12 зворот).

Однак, відповіді на зазначену претензію ОСОБА_1 також не отримала.

Таким чином, висновок суду про те, що оскільки позивачка ОСОБА_1 була звільнена з посади 07.02.2020 року, однак відповідно до угоди про умови праці Об`єднання садоводів масиву «Христинівський» від 16.04.2019 року здійснювала посадові обов`язки дистанційно та направила 04.03.2020 року на адресу керівництва Об`єднання садоводів масиву «Христинівський» заяву претензію про здійснення розрахунку по невиплаченій заробітній платі, тому суд вважав необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 05.03.2020 року по день ухвалення рішення, тобто по 09.11.2020 року, що складає 54297,15 грн., яка складається з заборгованості по заробітній платі в сумі 7567,55 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 46729,60 грн. (визначених судом без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов`язкових платежів).

У доводах апеляційної скарги, ГО «Об`єднання садоводів масиву «Христинівський» посилається на те, що позивач при звільненні зобов`язаний був здійснити належну передачу бухгалтерської та податкової документації новообраному голові ОСМ «Христинівський» та нарахувати усім звільненим працівникам, в тому числі і собі заробітну платню та інші передбачені законом платежі, проте позивач самостійно та свідомо ухилялась від отримання своєї заробітної платні, не надала реквізити для перерахування, не з`явилась для отримання готівкою, не здала первісні господарські документи, що були у користуванні бухгалтера, напередодні звільнення, з 02 лютого по 07 лютого 2020 року на роботу не виходила, роботу не виконувала.

Разом з тим, апеляційний суд вважає вказані доводи апелянта необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, позивачка ОСОБА_1 неодноразово намагалася отримати розрахунок належних їй грошових коштів, що підтверджуються її письмовою заявою від 04.03.2020 року про необхідність письмового повідомлення їй про суму, що належить до виплати їй при звільненні (а.с. 11) та Претензією від 20.06.2020 року про необхідність повернення заборгованість по заробітній плати в розмірі 7567,55 грн. (а.с. 12-12 зворот). Вказані документи були подані особисто позивачкою в адмінприміщенні відповідача, про що свідчить відмітка про отримання вказаних листів.

При цьому, як встановлено судом апеляційної інстанції, в судовому засіданні суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_2 підтвердила отримання листа від 04.03.2020 року, однак зазначила про неможливість повернення заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 , оскільки останньою не було зазначено повні банківські реквізити для отримання вказаної заборгованості, а лише номер банківської картки.

Однак, суд зазначає, що в користуванні теперішньої голови ОСМ «Христинівський» були наявні відомості реквізитів банківського рахунку ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_1 мала відкритий рахунок в АТ «Укрсиббанк», для отримання заробітної плати від ОСМ «Христинівський» з 23.05.2019 року, який був закріплений за зарплатно картковим проектом ОСМ «Христинівський», а отже сплата зазначеної заборгованості була можливою.

Окрім того, в обох письмових зверненнях від 04.03.2020 року та від 20.06.2020 року ОСОБА_1 були вказані домашня адреса та її телефон, а в претензії від 20.06.2020 року позивачкою був також зазначений і номер банківської картки позивача. При цьому, твердження апелянта про те, що зазначений номер банківської картки позивача є невірним, у зв`язку із чим неможливо було здійснити грошовий платіж через банківську установу, апеляційним судом оцінюється критично, з огляду на те, що якщо б номер картки виявився невірним, відповідач не був позбавлений можливості звернутися до позивачки для уточнення номеру її картки як і для отримання будь яких додаткових реквізитів.

Отже твердження апелянта про те, що позивачка самостійно та свідомо ухилялася від отримання своєї заробітної плати є необґрунтованими, оскільки протирічать фактичним діям позивачки, яка самостійно з`являлася в адмінприміщення відповідача для подання звернень про бажання отримати розрахунок.

Безпідставними є і посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано надіслані поштові повідомлення на адресу ОСОБА_1 про необхідність прибуття за заробітною платою та завершення оформлення звільнення, оскільки такі повідомлення суду надані не були та матеріали справи їх не містять.

Таким чином наведені в апеляційній скарзі доводи спростовуються матеріалами справи та встановленими судами обставинами, в цілому зводяться до переоцінки доказів та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Громадської організації «Об`єднання садоводів масиву «Христинівський» залишити без задоволення.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 09 листопада 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Об`єднання садоводів масиву «Христинівський» про стягнення грошових коштів, не виплачених при звільненні залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08.11.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда