Провадження №2/389/603/21
Р І Ш Е Н Н Я

М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

23 листопада 2021 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Берднікової Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Чуканової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Знам`янка Кіровоградської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

В С Т А Н О В И В:

Представником позивача - адвокатом Громко А.В., подано дану позовну заяву в якій позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить їй на праві приватної власності.

Вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . В зазначеній квартирі з 20 вересня 2014 року зареєстрований її син - ОСОБА_2 .. Проте, практично з моменту реєстрації, за місцем своєї реєстрації останній не проживає, не з`являється, постійних зв`язків з позивачем не підтримує, його місце проживання невідоме. Однак, незважаючи на вказані обставини, відповідач з реєстрації місця проживання не знявся, що створює для позивача труднощі у розпорядженні квартирою. Всі обов`язки по оплаті податків та комунальних послуг виконує позивач. За вказаного ОСОБА_1 змушена звернутись з даним позовом до суду

Представником позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити, про що надав відповідну заяву.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у розумінні положень п.2 ч.7, п.п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України. Про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов, зустрічний позов, будь-які клопотання, заяви чи докази, від нього не надходили.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових права на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09 червня 2017 року, позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 7).

З довідки виданої виконавчим комітетом Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 01 вересня 2021 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована позивач ОСОБА_1 , разом із нею з 20 вересня 2014 року зареєстрований її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 2014 року і по теперішній час за вищевказаною адресою не проживає (а.с.11).

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 380 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Положеннями ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири), член його сім`ї вправі вселити в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. При цьому положенням ч. 4 цієї статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

У розумінні положень ст. 64 ЖК України, до членів сім`ї належать дружина, діти, батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Обставин, які б свідчили, що позивач або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та в цей час перешкоджають відповідачам у користуванні будинком, або що з цього питання вони звертався до суду чи до правоохоронних органів, судом не встановлено, як і доказів того, що відповідачі відсутні за місцем реєстрації з поважних причин.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 втратив право на користування належною позивачу на праві приватної власності квартирою АДРЕСА_1 , внаслідок його відсутності у ній, тобто за місцем реєстрації, понад один рік.

Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в силу ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 20, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації місця проживання.

З огляду на те, що ухвалою суду від 21 вересня 2021 року сплату судового збору судом відстрочено позивачу до ухвалення судового рішення, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.141,223,263-265,280-282,284,354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким що втратив право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп..

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня проголошення через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Г.В. Берднікова