Справа№ 508/692/21
Провадження№2-о/508/49/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.21 року смт. Миколаївка

Миколаївський районний суд Одеської області

в складі: головуючого - судді Банташ Д.С.

за участю: секретаря с/з - Мазарак Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Миколаївка Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Миколаївська селищна рада Одеської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

встановив:

ОСОБА_1 , 07.10.2021 року, звернувся з заявою до Миколаївського районного суду Одеської області, заінтересована особа: Миколаївська селищна рада Одеської області, при цьому наполягав на встановлені факту належності йому, державного акту на право постійного користування землею серії ОД, зареєстрований 26.02.1994 року Миколаївською районною Радою народних депутатів Миколаївського району Одеської області в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 412.

Свої вимоги мотивував тим, що згідно державного акту на право постійного користування землею серії ОД виданого 26 лютого 1994 року на підставі рішення ХІХ сесії 21 скликання Миколаївської районної ради народних депутатів Миколаївського району Одеської області від 10 грудня 1993 року, йому надано у постійне користування земельну ділянку площею 13,00 гектарів в межах згідно з планом. Земельну ділянку надано у постійне користування для організації селянського (фермерського) господарства на території Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області. Зазначений державний акт зареєстрований Миколаївською районною Радою народних депутатів Миколаївського району Одеської області в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 412. При цьому, в державному акті на право постійного користування землею, в графі «прізвище, ім`я, по батькові» помилково вказано його прізвище « ОСОБА_1 » замість правильного « ОСОБА_1 ».

Зазначені обставини позбавляють, заявника, реалізувати та захистити права на земельну ділянку, що і змусило звернутися до суду з відповідною заявою.

В інший спосіб, ніж судовий, він позбавлений можливості виправити допущену помилку.

Заявник, ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи, Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області, у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу у його відсутності, проти задоволення заяви не заперечує.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що заявнику згідно державного акту на право постійного користування землею серії ОД виданого 26 лютого 1994 року на підставі рішення ХІХ сесії 21 скликання Миколаївської районної ради народних депутатів Миколаївського району Одеської області від 10 грудня 1993 року, надано у постійне користування земельну ділянку площею 13,00 гектарів в межах згідно з планом для організації селянського (фермерського) господарства на території Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області. Зазначений державний акт зареєстрований Миколаївською районною Радою народних депутатів Миколаївського району Одеської області в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 412.

При цьому, при заповнені бланку державного акту на право постійного користування землею серії ОД від 26.02.1994 року, в графі «прізвище, ім`я, по батькові» прізвище заявника помилково вказано, як « ОСОБА_1 » замість правильного « ОСОБА_1 ».

Внаслідок такої помилки на даний час заявник позбавлений можливості реалізувати та захистити своє право на земельну ділянку.

Зазначені розбіжності перешкоджають заявнику зареєструвати право на земельну ділянку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у відповідності з порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно їх обтяження, затверджених постановою КМ України від 25.12.2015 р. №1127, що набрало чинності з 01.01.2016 року.

Дані обставини і стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з відповідною заявою про встановлення факту, належності правовстановлюючого документу.

На сьогоднішній день такі правовстановлюючі документи, як державні акти на право постійного користування землею, не виготовляються, ніким не видаються і не реєструються.

Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб (ч. 2 ст. 294 ЦПК України).

Згідно із частинами першою та другою статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Проаналізувавши зміст вищенаведених статей можна відокремити такі умови, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення: факт, який потребує встановлення, має породжувати юридичні наслідки, тобто від нього повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; встановлення відповідного факту не пов`язано з наявністю спору про право; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту, або заявник не має можливості одержати (відновити) загублений (знищений) документ, який посвідчує необхідний факт; встановлення факту потрібно заявникові для конкретної мети.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до діючого законодавства юридичний факт встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Відповідно до ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до Листа Верховного суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, правомірність та обґрунтованість вимог ОСОБА_1 , у зв`язку з чим його заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 19, 77,81, 258, 259, 263, 268, п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Миколаївська селищна рада Миколаївського району Одеської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - задовольнити.

Встановити юридичний факт, що державний акт на право постійного користування землею серія ОД, зареєстрований 26.02.1994 року Миколаївською районною радою народних депутатів Миколаївського району Одеської області в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 412, виданий ОСОБА_1 , у дійсності належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Дмитро БАНТАШ