Справа № 161/8694/20
Провадження № 2/161/1084/21
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2021 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Кирилюк В.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Шолом С.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ в натурі житлового будинку з господарськими будівлями,

В С Т А Н О В И В:

01 червня 2020 року ОСОБА_4 (далі - позивач, ОСОБА_4 ) звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_2 ) про поділ в натурі житлового будинку з господарськими будівлями.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони є співвласниками житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Кожному належить по 1/2 частки цього будинку.

Позивач зверталася до відповідача із проханням укласти договір про поділ цього будинку на дві окремі частини, однак останній категорично відмовився від цього.

Зважаючи на вищевикладене та посилаючись на приписи ст.367 ЦК України позивач просить суд поділити в натурі житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , згідно варіанту №2 висновку судової будівельно-технічної експертизи виконаної Товариством «Експерт Інвест» від 10 січня 2020 року.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач у письмовому відзиві та його представник у судовому засіданні позовні вимоги заперечили з тих підстав, що всупереч положенням ст.152 ЖК УРСР позивач не отримувала дозвіл на втручання у несучі конструкції будинку, а також погодження відповідних комунальних служб.

Також вказують, що у будинку є незаконна добудова, у зв`язку з чим він не може бути поділений в натурі.

Крім того вважають, що поділ будинку в натурі не припиняє право спільної часткової власності ні на будинок ні на земельну ділянку.

Вказує, що у разі поділу будинку в натурі він зруйнується, адже виготовлений зі шлакоблоку.

Додатково звертає увагу суду, що згідно державних будівельних норм кожна квартира повинна бути обладнана санвузлом, які у варіантах поділу, запропонованих позивачем, не передбачені.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі на підставі договору купівлі-продажу від 25 лютого 2008 року сторони є співвласниками житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 (далі - спірний будинок). Кожному належить по 1/2 частки цього будинку (а.с.32-35).

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи виконаної Товариством «Експерт Інвест» від 10 січня 2020 року, яка була здійснена на замовлення позивача в порядку ст.106 ЦПК України, встановлена технічна можливість поділу спірного будинку відповідно до часток співвласників 1/2 (а.с.43 зворот).

У вказаній судовій експертизі запропоновані три варіанти поділу будинку, серед яких позивач обрав варіант №2.

Відповідач не навів доводів про те, який саме варіант поділу будинку він вважає можливим, а лише вказував на неможливість такого поділу взагалі.

Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на будинок» судам роз`яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

На думку суду, аналогічний за змістом підхід має застосовуватися при вирішені судом питання поділу житлового будинку між співвласниками в натурі.

Проаналізувавши положення статті 364 ЦК України, з врахуванням роз`яснень, які надані Пленумом Верховного суду України, суд дійшов висновку, що виділ частки співвласника житлового будинку можливий лише у разі технічної можливості переобладнати приміщення, яке він хоче виділити, в ізольовану квартиру з окремим входом. При такому виділі, на підставі положень ч.3 ст.364 ЦК України особа втрачає право спільної часткової власності, одночасно набуває право власності на виділене майно як окремий об`єкт нерухомого майна (квартиру) за правом державної реєстрації права власності за собою.

Отже, визначальним у вказаній справі є встановлення технічної можливості переобладнання приміщення, яке хоче виділити позивач, в ізольовану квартиру з окремим входом.

Вказане потребує спеціальних знань у галузі будівництва, а отже висновку експерта, який може бути наданий як за призначеною судом експертизою (ст.103 ЦПК України), так і експертизою на замовлення учасника справи (ст.106 ЦПК України).

На виконання вищенаведених вимог процесуального закону сторона позивача надала суду висновок судового експерта, в якому чітко зазначено про технічну можливість поділу спірного будинку відповідно до часток його співвласників.

Доказів відсутності такої технічної можливості, сторона відповідача суду не надала, а про проведення повторної чи додаткової експертизи не клопотала перед судом.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки існує технічна можливість для поділу спірного будинку, позовні вимоги є обґрунтованими.

Суд відхиляє доводи сторони відповідача, що всупереч положенням ст.152 ЖК УРСР позивач не отримувала дозвіл на втручання у несучі конструкції будинку, а також погодження відповідних комунальних служб, оскільки положення ст.152 ЖК УРСР передбачали обов`язкове отримання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів лише до 04 квітня 2015 року, адже 05 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» від 12.02.2015 № 191-VIII, який виклав ст.152 ЖК УРСР у новій редакції, яка не передбачає видачу будь-яких дозволів органами місцевого самоврядування під час проведення реконструкції нерухомого майна.

Відсутні відповідні повноваження в органів місцевого самоврядування і в профільному Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Натомість відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України» від 13 квітня 2011 року №466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт», у разі проведення реконструкції на об`єктах з незначними наслідками (СС1), замовник будівництва здійснює відповідне повідомлення до органів державного архітектурно-будівельного контролю, а дозвільних документів ніяких не отримує.

Це означає, що законодавець на разі спростив порядок проведення будівельних робіт, до яких входить і реконструкція з втручанням у несучі конструкції, для об`єктів з незначними наслідками (СС1), до яких відносяться індивідуальні житлові будинки, а саме замість дозвільної процедури ввів декларативну процедуру, де замовник будівництва не отримує дозвіл на будівництво, а лише повідомляє про них органи державної влади.

Доказів того, що за класом наслідків спірний індивідуальний житловий будинок відноситься до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля відповідно до Закону України "Про оцінку впливу на довкілля", відповідач суду не надав.

Посилання відповідача на необхідність отримання узгоджень відповідних комунальних служб також є надуманим, оскільки він не навів якими нормативними документами передбачаються відповідні «узгодження», а також яким чином реконструкція спірного будинку у два окремих об`єкта нерухомого майна може зачіпати інтереси надавачів житлово-комунальних послуг.

Суд також відхиляє посилання відповідача на те, що у будинку є незаконна добудова, оскільки згідно варіантів, запропонованих експертом, ця добудова не включена до поділу, а тому предметом спору не є.

Доводи відповідача про те, що поділ будинку в натурі не припиняє право спільної власності на будинок суперечать приписам ч.3 ст.364 ЦК України, яка чітко передбачає припинення права спільної часткової власності на будинок.

Посилання відповідача, що у разі поділу будинку в натурі він зруйнується, адже виготовлений зі шлакоблоку, суд також відхиляє, оскільки ці доводи нічим не підтверджуються, є власними міркуваннями сторони відповідача, які не узгоджуються з висновком судової експертизи, у якому констатована технічна можливість поділу будинку, без втрати його цільного призначення, як житла.

Стосовно посилань сторони відповідача, що згідно державних будівельних норм кожна квартира повинна бути обладнана санвузлом, суд також відхиляє, оскільки згідно технічної документації на спірний будинок, в ньому взагалі не було передбачено санвузла, а для відповідних цілей слугувала господарська споруда - вбиральня, яка знаходиться на подвір`ї.

Усні доводи відповідача про те, що він не вбачає за доцільне проводити поділ будинку, оскільки не заперечує стосовно проживання відповідача разом з ним, суд оцінює як недопустиме нав`язування спільного проживання осіб, які не є членами однієї сім`ї, що суперечить моральним засадам суспільства, та не є підставою відмовляти у задоволенні позову про поділ будинку в натурі.

Також суд відхиляє доводи відповідача про те, що у приміщенні 1-8 ним була встановлена перегородка та зроблені санвузол і ванна, оскільки ці обставини не впливають на можливість проведення поділу будинку.

Підсумовуючи вищевикладене, оскільки судом встановлена технічна можливість поділу спірного будинку на два окремі об`єкти нерухомого майна, що підтверджено відповідним висновком судової експертизи, враховуючи відсутність з боку відповідача конкретних пропозицій про варіанти поділу будинку, а також виконання позивачем приписів ч.2 ст.365 ЦК України стосовно попереднього внесення на депозитний рахунок суду грошової компенсації відповідачу за відступ від ідеальної частки у домоволодінні, суд дійшов висновку, що слід задовольнити позов повністю та поділити спірний будинок за варіантом №2, який запропонований судовим експертом.

На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку з повним задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 3 091,61 грн., який був сплачений нею при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст.141, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Поділити в натурі житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , згідно варіанту №2 висновку судової будівельно-технічної експертизи виконаної Товариством «Експерт Інвест» від 10 січня 2020 року, а саме таким чином:

1) виділити ОСОБА_4 коридор 1-1 площею 5,1 кв.м., 1/2 коридору 1-3 площею 4,15 кв.м., 2/3 кімнати 1-6 площею 16 кв.м., кімнату 1-7 площею 15,9 кв.м., їдальню 1-8 площею 11 кв.м,, а також надвірні будівлі та споруди - 7/20 веранди «а1», оглядову яму гаражну «ж», гараж Ж-1, ганок «а2»

2) виділити ОСОБА_2 кухню 1-2 площею 9,2 кв.м., 1/2 коридору 1-3 площею 4,15 кв.м., кухню 1-4 площею 15,5 кв.м., кімнату 1-5 площею 16,1 кв.м., 1/3 кімнати 1-6 площею 8,1 кв.м., а також надвірні будівлі та споруди - погріб з шийкою Б, 13/20 веранди «а1», літню кухню В-1, сарай «г», сарай Г-1, сарай «г1».

Зобов`язати ОСОБА_4 облаштувати стіну з метою відокремлення належної 7/20 частки веранди «а1», облаштувати стіну, яка позначена у плані №2 висновку судової будівельно-технічної експертизи виконаної Товариством «Експерт Інвест» від 10 січня 2020 року червоною лінією у приміщенні 1-3 та 1-6.

Зобов`язати ОСОБА_2 облаштувати зовнішній вхід у приміщенні, позначеному як «коридор» згідно плану №2 висновку судової будівельно-технічної експертизи виконаної Товариством «Експерт Інвест» від 10 січня 2020 року.

Стягнути з депозитного рахунку Луцького міськрайонного суду Волинської області UA0002504 на користь ОСОБА_2 12 552,00 грн. (дванадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят дві гривні), які внесені ОСОБА_4 згідно квитанції АТ КБ «Приватбанк» від 08 листопада 2021 року №0.0..1, код квитанції 9250-3465-7166-9319, як грошову компенсацію за відступ від ідеальної частки у домоволодінні.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 3 091,61 грн. (три тисячі дев`яносто одна гривня шістдесят одна копійка).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачем у справі є ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено на підписано 16 листопада 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Ф. Кирилюк