08.10.2021 Єдиний унікальний номер 205/2464/21
Єдиний унікальний номер судової справи: 205/2464/2021
Номер провадження: 2/205/1975/2021
08 жовтня 2021 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та повернення грошових коштів,-
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору та повернення грошових коштів за недоставлений товар.
Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Воронков О.М. надав до суду письмові пояснення, у яких зазначив, що позивачем отримана відповідь на його заяву про шахрайські дії відповідача до органів Національної поліції України, якою позивача повідомлено про неможливість встановлення місця знаходження причетних осіб. Також у листі позивачу рекомендовано звернутися до суду.
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач в судове засідання не з`явився, натомість його представник - адвокат Воронков О.М. надав суду заяву в якій просив суд позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 08.09.2021 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.
У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідач, який належним чином був повідомлений і від яких не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення з огляду на наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Згідно умов цього Договору відповідач зобов`язався організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій у строк до 24.12.2020 року за дорученням позивача, який в свою чергу зобов`язався оплатити та прийняти готові вироби за грошові кошти у розмірі 73 478 грн. 00 коп. (а.с. 24).
Пунктом 3.12 Договору визначено, що договір діє з моменту укладання та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Договір є дійсним та таким, що вступив в силу, при наявності печатки.
Згідно пунктів 2.2, 2.3 Договору сума завдатку становить 14 695 грн. 00 коп., борг до передачі у власність - 58 783 грн. 00 коп.
Судом також встановлено, що позивач свої договірні зобов`язання зі сплати завдатку в розмірі 14 695 грн. 00 коп. виконав у повному обсязі, що підтверджуються товарним чеком від 16.10.2020 року.
Пунктами 3.1.1, 3.2 Договору встановлено, що після внесення замовником завдатку 80-100 %, борг «до передачі у власність» повинен бути погашений не пізніше 7 днів, з дня внесення завдатку. Після виконання пункту 3.1.1 виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби на протязі 30 робочих днів з моменту виконання пункту 3.1.1. У випадку, якщо вироби мають нестандартну комплектацію (ламінація, непрямі кути, шпроси, тонування, арочний гибта ін.), строк передачі у власність замовника виготовлених виробів збільшується до 40 робочих днів.
Матеріалами справи підтверджено, 16.10.2020 року позивачем укладено кредитний договір з ТОВ ФК «Центр фінансових рішень», відповідно до умов якого кредит надається позичальнику у розмірі 57 308 грн. строком на 18 днів. Пунктом 1.4 зазначеного кредитного договору визначено, що підписавши цей договір позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити, за рахунок отриманого кредиту, суми грошових коштів у розмірі 48 783 грн. 00 коп. на рахунок відповідача ФОП ОСОБА_2 (а.с. 28).
Судом також встановлено, що після сплати відповідачеві суми авансу у розмірі 10 000 грн. 00 коп., отримання ним від ТОВ ФК «Центр фінансових рішень» 48 783 грн. 00 коп., позивачем також було сплачено ФОП ОСОБА_2 10 000 грн. 00 коп. в якості оплати боргу, що підтверджується товарним чеком № KL 141 від 12.11.2020 року (а.с. 31).
Будь-яких доказів виконання відповідачем свого зобов`язання за вказаним договором суду не надано. Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явився, відзив на позов та доказів на його обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Оскільки відповідач у добровільному порядку своїх договірних зобов`язань перед позивачем у повному обсязі не виконав, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Згідно ч.1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Виходячи з системного аналізу спірного Договору, суд дійшов висновку, що відповідний правочин за своєю правовою природою є змішаним договором у розумінні ст. 628 ЦК України, оскільки містить елементи договорів купівлі-продажу та підряду, а тому відносини між сторонами в частині заявлених позовних вимог підпадають під дію правових норм, що регулюють правовідносини у сфері купівлі-продажу і підряду.
Так, згідно із ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Нормою абз. 3 ч. 1 ст. 664 ЦК України передбачено, що товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 ЦК України).
Відповідно до ст. 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботи або виконує їх настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.
Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Зважаючи на те, що відповідачем ФОП ОСОБА_2 було істотно порушено умови цього Договору щодо обов`язку своєчасного виготовлення та передачі придбаного товару, оскільки позивач повністю позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору, а саме на виготовлення та встановлення ПВХ конструкцій, зважаючи на те, що відповідач не передав позивачеві замовлений ним виріб, ухиляючись від виконання взятих на себе зобов`язань, він, відповідно до умов ст. 612 ЦК України, є таким, що прострочив виконання зобов`язання, відповідачем в свою чергу не доведено, що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання умов договору, тобто не доведено відсутність його вини, а тому наявні правові підстави для розірвання договору, укладеного між сторонами.
На підставі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
В даному випадку, судом встановлено, що позивач свої договірні зобов`язання щодо оплати за договором перед відповідачем виконав у повному обсязі, що підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами, які містяться у матеріалах справи.
У свою чергу відповідач у встановлений Договором строк, своїх зобов`язань щодо своєчасного виготовлення виробів на замовлення позивача не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений позивачем. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували передачу виробів позивачу у зазначений Договором строк.
Отже, вимога позивача про стягнення із відповідача грошових коштів за оплачений та непоставлений товар у розмірі 73 478 грн. 00 коп. є такою, що ґрунтується на законі та умовах укладеного між сторонами договору, а відтак підлягає задоволенню.
Також відповідно до вимог статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором.
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.
Відповідно до частини 3 статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
За умовами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 4.4 Договору передбачено, що у випадку невиконання замовником своїх зобов`язань, замовник зобов`язаний сплатити неустойку у розмірі 0,1 % від вартості даного договору за кожен день прострочення.
Також відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду від 31 січня 2018 у справі № 915/14/17).
Оскільки матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання зобов`язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені, інфляційних втрат та 3 відсотків річних. Такі нарахування узгоджуються із принципом свободи договору, нормами матеріального закону, а отже підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Щодо стягнення витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд виходив з наступного.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Таким чином, позивачем здійснено оплату послуг на правову допомогу у загальному розмірі 5 480 грн. 00 коп.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закону) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та задоволення позовних вимог, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з відповідача на користь позивача слід стягнути 5 480 грн. 00 коп.. понесених судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги при розгляді справи в суді.
Також положеннями ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позивач від сплати судового збору звільнений, судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. за вимогу немайнового характеру та 821 грн. 74 коп. за вимогу майнового характеру, а всього разом 1 662 (одна тисяча шістсот шістдесят дві) грн. 54 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 526, 549, 610, 611, 625, 629, 638, 651, 655, 664, 837 ЦК України, ст. ст. 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та повернення грошових коштів- задовольнити в повному обсязі.
3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце знаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати на правову допомогу у розмірі 5 480 грн. 00 коп.
3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце знаходження: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 1 662 (одна тисяча шістсот шістдесят дві) грн. 54 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Мовчан Д.В.