Справа № 161/3572/21 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В.
Провадження № 22-ц/802/1226/21 Категорія: 45 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шевчук Л. Я.,

суддів Киці С. І., Осіпука В. В.,

секретар с/з Савчук Т. Ф.,

з участю:

позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника позивачів ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої злочином, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_5 адвоката Лавренчука Олександра Володимировича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтували тим, що 27 вересня 2020 року з вини водія ОСОБА_6 , який керував автомобілем марки «Infiniti» державний номерний знак НОМЕР_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пасажир автомобіля марки «Volkswagen Passat» державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_7 загинула. Автомобілем, в якому ОСОБА_7 їхала як пасажир, на час дорожньо-транспортної пригоди керував водій ОСОБА_2 .

Позивачі також зазначили, що відносно водія ОСОБА_6 28 вересня 2020 року було відкрито кримінальне провадження № 000623, в рамках якого йому було оголошено підозру. Цивільна відповідальність ОСОБА_8 як водія транспортного засобу була застрахована за полісом цивільної відповідальності у ПрАТ «СК «Універсальна».

19 листопада 2020 року водій ОСОБА_6 загинув.

Посилаючись на зазначені обставини та на те, що на час дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Infiniti» належав на праві власності відповідачці у цій справі ОСОБА_5 , позивачі просили суд стягнути з відповідача ПрАТ «СК «Універсальна» в їх користь спричинену злочином майнову шкоду у розмірі 60000,00 грн, а також просили суд стягнути з відповідачки ОСОБА_5 як власника транспортного засобу в їх користь спричинену злочином майнову шкоду у розмірі 151340,00 грн, з яких 145040,00 грн витрати на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника, 4500,00 грн витрати на поминальний обід, 1800,00 грн витрати на придбання предметів облаштування могили, а також просили суд стягнути з відповідачки ОСОБА_5 спричинену злочином моральну шкоду в розмірі по 1000000,00 грн в користь кожного із них.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задоволено частково.

Постановлено стягнути із ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 151340,00 грн на відшкодування майнової шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 1000000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 1000000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3200,00 грн.

Стягнуто із ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 витрати на професійну допомогу в розмірі 3200,00 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник відповідачки ОСОБА_5 адвокат Лавренчук О. В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду в частині задоволення позову скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позові.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав і просив скаргу задовольнити, позивачі та їх представник апеляційну скаргу заперечили і просили скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційну скаргу представника відповідача слід задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, з таких підстав.

За матеріалами справи судом встановлено, що 27 вересня 2020 року з вини водія ОСОБА_6 , який керував автомобілем марки «Infiniti» державний номерний знак НОМЕР_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого пасажир автомобіля марки «Volkswagen Passat» державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_7 загинула. Цим транспортним засобом керував водій ОСОБА_2

25 листопада 2020 року прокурором у кримінальному провадженні № 0000623 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, прийнята постанова про закриття кримінального провадження на підставі пункту 5 частини 1 статті 284 КПК України у зв`язку зі смертю підозрюваного ОСОБА_6 (а.с. 6-12).

Цивільна відповідальність ОСОБА_8 як власника транспортного засобу була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР № 200973347 від 18 серпня 2020 року. Страховик Приватне акціонерне товариство «СК «Універсальна» (а. с. 17).

Дочка ОСОБА_7 , яка загинула внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 і її чоловік ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до власника автомобіля марки «Infiniti» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_5 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої злочином.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої злочином, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_5 як власник транспортного засобу несе відповідальність за спричинену позивачам майнову і моральну шкоду, завдану злочином.

Проте такі висновки суду зроблені з порушенням вимог закону.

У частині 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 1, 2 статті 1187 ЦК України).

У частині 4 статті 1187 ЦК України передбачено, що якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Результат аналізу частини 4 статті 1187 ЦК України дає можливість стверджувати, що умовою застосування частини 4 статті 1187 ЦК України є заволодіння транспортним засобом внаслідок протиправних дій іншої особи (осіб), тобто поза волею його власника (володільця).

При цьому в судовому засіданні встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідачка ОСОБА_5 не володіла транспортним засобом.

Натомість судом встановлено, що володільцем транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Infiniti», був ОСОБА_6 , який загинув, а тому, на думку колегії суддів, висновки суду про те, що відповідачка ОСОБА_5 як власник транспортного засобу несе відповідальність по відшкодуванню позивачам ОСОБА_1 і ОСОБА_2 майнової і моральної шкоди, завданої злочином, не відповідають встановленим обставинам справи та зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (частина 1, пункт 1 частини 2 статті 1167 ЦК України).

Згідно з пунктами 1, 2 частини 2, частини 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, як було встановлено судом, відповідачка ОСОБА_5 на час дорожньо-транспортної пригоди не володіла транспортним засобом, а тому підстав для притягнення відповідачки ОСОБА_5 до відповідальності за шкоду, завдану позивачам ОСОБА_1 і ОСОБА_2 іншою особою, не має.

Суд першої інстанції зазначених обставин не врахував, а тому дійшов помилкового висновку, що відповідальність за заподіяну позивачам майнову і моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, має нести відповідачка ОСОБА_5 як власник транспортного засобу.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що із-за невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушення норм процесуального права, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову слід скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої злочином.

Керуючись статтями 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_5 адвоката Лавренчука Олександра Володимировича задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 квітня 2021 року у цій справі в оскаржуваній частині скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої злочином, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді