ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6157/21
провадження № 2/753/5641/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Заставенко М.О.,

з секретарями судового засідання - Долею М.А., Проценко Я.Б.,

за участі

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з матір`ю та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з батьком,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції сторін.

Позивач просить визначити місце проживання сина ОСОБА_4 разом з матір`ю. посилаючись на те, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 в період з ІНФОРМАЦІЯ_1 по ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якому у сторін народився син ОСОБА_4 . Шлюб розірвано рішенням суду. Для подання заяви про розірвання шлюбу за заявою подружжя сторони 08.08.2018 уклали договір про участь у вихованні та утриманні дитини, згідно з умовами якого місце проживання сина визначено з батьком. Позивач стверджує, що така домовленість була досягнути сторонами до того часу, поки позивач не знайде собі житло та не влаштується на роботу, однак хоч мати фактично і проживала окремо від сина, вона постійно його відвідувала, надавала матеріальну допомогу на його утримання, приймала участь у його вихованні. 23.12.2019 позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , з яким зараз вона і проживає в житловому будинку сестри чоловіка у селі Росава, Миронівського району, Київської області. У вересні 2019 за спільною домовленістю батьків, сина ОСОБА_4 переїхав на постійне місце проживання за місцем проживання матері, однак у листопаді 2019 відповідач попросив забрати сина на кілька днів, проте назад дитину не привіз, повертати сина відмовився, з приводу чого позивач зверталась до правоохоронних органів. Пізніше, у 2020 році, батьки дійшли згоди, що син залишається проживати з матір`ю. Так, мати виявила, що син відстає у розвитку, не навчений елементарним правилам самообслуговування, у дитини наявні поведінкові розлади, у зв`язку з чим позивачу довелось відвідувати разом з дитиною лікаря психіатра. Мати влаштувала сина до садочку та у Центр розвитку дитини, поставила на облік до лікаря педіатра, зробила всі необхідні щеплення. Через деякий час відповідач знову забрав дитину і, станом на день подання позову позивачем, не повернув. На даний час син проживає з відповідачем, який перешкоджає позивачу у спілкуванні з сином. Позивач вважає, що проживання сина з батьком шкодить сину оскільки він не займається належним вихованням сина, не забезпечує йому належних умов для розвитку, відповідач не може забезпечити дитині безпечне та стабільне середовище, належне виховання та утримання. Посилається на те, що проживання сина разом з нею буде відповідати інтересам дитини, оскільки вона любить сина, має всі відповідні умови для його проживання, виховання та розвитку; дитина буде проживати у сім`ї позивача в атмосфері любові та щастя, їй буде забезпечено стобальне середовище проживання та безпека; позивач на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, офіційно працевлаштована, має позитивну характеристику з місця роботи та проживання, не судима.

Відповідач заперечував проти позову та подав зустрічний позов, у якому просив визначити місце проживання разом з батьком. ОСОБА_2 посилався на те, що мати дитини пішла з сім`ї коли сину було півтора роки, не повідомляючи свого місця проживання. До кінця 2019 року мати не цікавилась життям дитини, не навідувала його, не надавала матеріальної допомоги на його утримання. В кінці грудня 2019 року позивач намагалась забрати дитину із дитячого садочка, однак вихователі не дозволили забрати їй ОСОБА_4 , оскільки вони ніколи її не бачили і сама дитина її не впізнала. Так, позивач повідомила, що хоче забрати до себе сина. У серпні 2020 року мати взяла до себе ОСОБА_4 , який перебував у неї близько одного тижня. За цей час мати влаштувала його в інший садочок, де він пробув один день, та один раз звернулась з ним до психіатра, а після цього здоров`ям дитини не цікавилась. Позивач зауважує, що дитина має порушення опорно-рухового апарату та відвідує спеціалізований дитячий садочок за місцем проживання батька. Так, батько обґрунтовує свої вимоги і тим, що він має постійний заробіток, за місцем роботи характеризується як відповідальний, пунктуальний, трудолюбивий працівник, має постійне місце проживання, попри як мати дитини власного житла не має, проживає разом з чоловіком у новому шлюбі, постійного місця роботи до середини 2020 року не мала.

Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду.

24.03.2021 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім"ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.

07.04.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 09.06.2021.

17.05.2021 надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з батьком, яка ухвалою від 09.06.2021 прийнята до спільного розгляду та об`єднана в одне провадження разом з первісним позовом.

07.06.2021 надійшов відзив ОСОБА_1 на зустрічний позов, який ухвалою від 09.06.2021 прийнятий та приєднаний до матеріалів справи.

07.06.2021 надійшло клопотання ОСОБА_1 про тимчасову зміну місця проживання сина ОСОБА_4 та визначення його місця проживання з матір`ю, у задоволенні якого ухвалою від 09.06.2021 відмовлено.

07.06.2021 надійшло клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів, яке ухвалою від 09.06.2021 задоволено.

07.06.2021 надійшла заява ОСОБА_1 про виклик свідка ОСОБА_6 , яка ухвалою від 09.06.2021 задоволена.

09.06.2021 надійшло клопотання представник ОСОБА_2 про виклик свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , яке ухвалою від 09.06.2021 задоволено частково, викликано для допиту в якості свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

У підготовчому засіданні 09.06.2021 представник позивача також заявила про намір надати докази, які наразі сторона не має у своєму розпорядженні. У підготовчому засіданні 09.06.2021 оголошено перерву до 14.07.2021.

06.07.2021 до суду надійшов Висновок Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання ОСОБА_11 , 2017 р.н. (далі - Висновок).

12.07.2021 до суду на виконання ухвали від 09.06.2021 про витребування доказів з КНП «КМНКЛ «СОЦІОТЕРАПІЯ» надійшов лист з повідомленням про те, що ОСОБА_2 перебував під наркологічним наглядом з 13.07.2011 по 30.02.2020 з діагнозом «вживання канабіноїдів, пов`язане зі шкодою для здоров`я». Знятий з-під нагляду за одужанням.

У підготовчому засіданні 14.07.2021 судом долучено до матеріалів справи Висновок та відповідь з КНП «КМНЕЛ «СОЦІОТЕРАПІЯ»; задоволено усне клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів, справи документи, які характеризуються батька дитини; відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про виклик свідка ОСОБА_12

20.09.2021 у судовому засіданні судом заслухано вступне слово позивача, відповідача та його представника, досліджено письмові докази, допитано в якості свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_5 , оголошено перерву у судовому засіданні до 25.10.2021.

У судовому засіданні 25.10.2021 судом допитано в якості свідка ОСОБА_7 , ухвалено продовжити розгляд справи без допиту свідка ОСОБА_8 , закінчено з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, проведено судові дебати, суд видалився до нарадчої кімнати.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_2 та ОСОБА_15 народився син ОСОБА_11 /а.с.44/.

Рішенням суду від 01.10.2018 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_15 розірвано /а.с.42/

23.12.2019 ОСОБА_15 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , після реєстрації якого ОСОБА_15 змінила прізвище на « ОСОБА_16 » /а.с.43/.

Характеристикою з ПАТ «Миронівська птахофабрика» від 04.03.2020 підтверджується офіційне працевлаштування ОСОБА_1 з 23.01.2020, де вона характеризується позитивно /а.с.24/; довідкою №1 від 02.03.2021 підтверджується офіційне працевлаштування ОСОБА_1 з 03.07.2020 у ФОП ОСОБА_17 з посадовим окладом 6 000 грн /а.с.16/, за місцем роботи характеризується позитивно /а.с.25/.

З Акту сільського голови Росавської сільської ради Миронівського району Київської області вбачається, що ОСОБА_1 постійно проживає за адресою АДРЕСА_1 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5 . Будинок опалюється пічним та газовим опаленням, в будинку створені належні умови для проживання малолітньої дитини, за місцем проживання ОСОБА_1 характеризується позитивно /а.с.17,27,28/.

Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов, складеного комісією сектору соціальної роботи ювенальної поліції Обухівсього РУП ОСОБА_1 постійно проживає за адресою АДРЕСА_2 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5 . Будинок чистий, створені всі належні умови для проживання та успішного розвитку дитини /а.с.47/.

Відповідно до довідок КНП «Миронівська центральна районна лікарня» від 08.01.2021, ОСОБА_1 на обліку у лікаря психіатра/нарколога не перебуває та не перебувала, за медичною допомогою не зверталась /а.с.19/.

Довідками серії ІІА за номером 2305251 та 2305250 підтверджується, що станом на 17.02.2021 ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності не притягувались, незнятої чи непогашеної судимості не мають, у розшуку не перебувають /а.с.20,21/.

Чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_5 офіційно працевлаштований у ТОВ «Глуско Рітейл» та ПАТ «Миронівська птахофабрика», за місцями роботи характеризується позитивно, як і за місцем проживання у с. Росава /а.с.15,22,23,26,28/.

З Висновку інспектора з ювенальної превенції сектору превенсії Васильківського відділу поліції ГУНП в Київській області Міхайловської А.В. вбачається, що ОСОБА_1 09.09.2021 звернулась до поліції із заявою про те, що 14.08.2020 батько дитини ОСОБА_2 забрав сина ОСОБА_4 на декілька днів та не повернув. Опитаний ОСОБА_2 пояснив, що 07.08.2020 мати дитина взяла сина на чотирі дні, однак перестала відповідати на телефонні дзвінки, після чого він поїхав і сам забрав дитину, оскільки син має постійне місце проживання з батьком /а.с.32-зворотній бік/.

05.11.2019 позивачем укладено декларацію № 0001-МЕ49-ЕТ00 в інтересах ОСОБА_11 з лікарем, який надає первинну медичну допомогу у КНП «Миронівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» /а.с.36/.

З Довідки від 10.10.2020 з Центру розвитку «Соняшник» (м. Миронівка, вуд Бузницького, 5) вбачається, що ОСОБА_18 відвідував заняття з англійської мови та загального розвитку /а.с.37/.

Довідкою №3 від 27.01.2021 з ДНЗ «Дюймовочка» (Миронівський р-н, с. Росава, провул. Шкільний, 8) підтверджується, що ОСОБА_18 з 05.11.2019 відвідує дошкільний заклад «Дюймовочка» та перебуває у списковому складі /а.с.38/.

11.08.2020 ОСОБА_18 у супроводі матері ОСОБА_1 відвідував психіатра КНП «Миронівська центральна районна лікарня» /а.с.39/.

Між ОСОБА_15 та ОСОБА_2 08.08.2018 укладено договір про участь у вихованні та утриманні дитини, відповідно до якого після розірвання шлюбу між подружжям син ОСОБА_4 буде проживати з батьком /а.с.64/.

ОСОБА_2 належить 1/3 кватири за адресою АДРЕСА_3 /а.с.66/.

З листа Директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Дарницького району м. Києва» (далі Директор КНП «ЦПМСД №3») №01-16/57 від 21.01.2020 вбачається, що ОСОБА_18 з народження по 06.11.2019 знаходився на обліку у даному закладі, поки мати не розірвала укладену з лікарем декларацію. Амбулаторію дитина відвідувала спочатку у супроводі обох батьків, в подальшому лише з батьком /а.с.67/. З листа Директора КНП «ЦПМСД №3» від 18.05.2021 №01-16/571 вбачається, що 06.11.2018 ОСОБА_2 було укладено в інтересах дитини ОСОБА_4 декларацію з лікарем-педіатром, яка 05.11.2019 була розірвана за ініціативою мами. У грудні 2019 батько звернувся з приводу поновлення (переукладення) декларації, тому що вона була розірвана без його згоди /а.с.111/.

З 03.09.2018 ОСОБА_4 відвідує дошкільний навчальний заклад комбінованого типу №147 /а.с.68,116/.

ОСОБА_2 з 20.11.2018 працює в ТОВ «АТБ-маркет», де характеризується позитивно /а.с.70,71,72,113, 115/. Має середній дохід у розмірі 15 144,66 грн /а.с.114/.

ОСОБА_19 встановлено діагноз - плоско-вальгусні ступні. Кіфосколіотична постава (порушення опорно-рухового апарату) /а.с.73-75/.

Актом обстеження умов проживання дитини ОСОБА_11 за адресою АДРЕСА_3 від 28.05.2021 встановлено, що у помешканні санітарно-гігієнічний стан дотримано, квартира з усіма комунальними зручностями, технічно обладнана, для дитини виділено окрему кімнату, наявна достатня кількість іграшок та розвиваючи книг, створені належні умови для проживання, розвитку, навчання, виховання та відпочинку дитини /а.с.112/.

Також судом встановлено наступне:

Відповідно до листа КНП «КМНКЛ «СОЦІОТЕРАПІЯ» №692 від 07.07.2021 ОСОБА_2 перебував під наркологічним наглядом з 13.07.2011 по 30.02.2020 з діагнозом «вживання канабіноїдів, пов`язане зі шкодою для здоров`я». Знятий з-під нагляду за одужанням /а.с.109/. Станом на 05.02.2020 на обліку не перебуває /а.с.117/.

З Висновку вбачається наступне: як батько так і мати створили належні умови для якісного проживання сина ОСОБА_4 , його повноцінного розвитку, виховання, навчання та відпочинку. Батьки мають самостійний дохід, піклуються про здоров`я дитини, можуть забезпечувати її усім необхідним. На засідання комісії з питань захисту прав дитини були присутні мати та батько дитини. Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає недоцільним визначити місце проживання ОСОБА_11 разом з матір`ю ОСОБА_1 та доцільним визначити його місце проживання з батьком ОСОБА_2 /а.с.107-108/.

З показань свідка ОСОБА_6 : ОСОБА_1 проживала разом з нею певний час у 2018-2019 році. Вона бачила, що ОСОБА_20 спілкується зі своєю дитиною, ОСОБА_4 відвідував її періодично, на ночівлю залишався батько дитини ОСОБА_21 . Зі слів ОСОБА_20 відомо, що дитина постійно проживала з батьком, однак мати дитину відвідувала.

З показань ОСОБА_13 : ОСОБА_20 знає давно, вона дружина мого брата, наразі вони та я проживаємо в одному селі. У 2020 у літку бачила ОСОБА_4 в селі, він був там 4 дні, проблем з ним не було, однак він не був навчений ходити до туалету. Відомо зі слів ОСОБА_20 , що вона періодично їздила до Києва задля зустрічі з сином.

З показань ОСОБА_14 : вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_20 . Зі слів ОСОБА_20 відомо, що після розлучення син залишився проживати з батьком за їх домовленістю поки ОСОБА_20 шукає житло. Через деякий час батько перестав дозволяти матері брати дитину. Згодом, батько все таки відпустив дитину з матір`ю, поки син був з нею в селі вона влаштувала його в садочок, ОСОБА_4 добре відносився до мами, говорив, що любить її. ОСОБА_20 зверталась у поліцію через те, що ОСОБА_21 не надавав їй можливості бачитись з дитиною.

З показань ОСОБА_5 : у нього дружні відносини з сином ОСОБА_22 , однак при спілкуванні з ним він помічав, що дитина трохи відстає у розвитку, плутає деякі речі, наприклад називає кока-колу пивом. Домовленості щодо зустрічі матері з сином ОСОБА_23 не виконував, часто не відповідав на телефонні дзвінки.

З показань свідка ОСОБА_24 : вона сусідка та колега по роботі ОСОБА_21 . Вперше матір дитини вона побачила на дні народженні ОСОБА_4 , коли йому виповнювалось 2 роки. Тоді ОСОБА_20 була стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_4 не бажав з нею гратися. Дитина постійно проживає з батьком, він та бабуся дитини (матір ОСОБА_21 ) добре за ним піклуються, матір приїжджала 2 рази і не до дитини, а до ОСОБА_21 .

Всебічно дослідивши обставини справи, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та про задоволення позову ОСОБА_2 .

Задовольняючи позовні вимоги зустрічного позову суд виходить з того, що частина 8 статті 7 СК України визначає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з ч.1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ передбачено, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно Принципу 6 Декларації прав дитини (резолюція 1386 (ХІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року), дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, та, у всякому разі, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Відповідно до вимог ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають працювати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б виділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати всі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Відтак з комплексного аналізу норм сімейного права вбачається, що насамперед суд має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце проживання, місце навчання, психологічний стан дитини, ставлення батьків до виховання своїх обов`язків, стабільність, комплексність та послідовність батьків у своїх діях по відношенню до дитини тощо.

Судом встановлено, що батько дитини позитивно характеризується за місцем роботи /а.с.70,71,72,113, 115/. Має середній дохід у розмірі 15 144,66 грн /а.с.114/; актом обстеження умов проживання дитини ОСОБА_11 за адресою АДРЕСА_3 від 28.05.2021 встановлено, що у помешканні санітарно-гігієнічний стан дотримано, квартира з усіма комунальними зручностями, технічно обладнана, для дитини виділено окрему кімнату, наявна достатня кількість іграшок та розвиваючи книг, створені належні умови для проживання, розвитку, навчання, виховання та відпочинку дитини /а.с.112/; на обліку у лікаря нарколога не перебуває /а.с.117/. З показань свідка ОСОБА_24 вбачається, що вона, як сусідка та колега по роботі, має можливість особисто спостерігати за тим, що батько турбується та піклується про сина і веде спосіб життя з врахуванням його інтересів. Висновком Дарницької районної у місті Києві державної адміністрація як органу опіки та піклування визначено недоцільним визначити місце проживання ОСОБА_11 разом з матір`ю ОСОБА_1 та доцільним визначити його місце проживання з батьком ОСОБА_2 /а.с.107-108/.

Судом також враховується той факт, що дитина ОСОБА_18 фактично з 2018 року проживає разом з батьком ОСОБА_25 , що не заперечувалось матір`ю дитини ОСОБА_26 .

На підтвердження даного факту суду також надано договір, укладений 08.08.2018 між ОСОБА_15 та ОСОБА_2 , про участь у вихованні та утриманні дитини, відповідно до якого після розірвання шлюбу між подружжям син ОСОБА_4 буде проживати з батьком /а.с.64/.

Таким чином, сторони добровільно дійшли згоди щодо місця проживання сина, вказаний договір не розірваний та не визнаний недійсним, а тому, вчиняючи дії щодо зміни місця проживання дитини, позивач порушує домовленості, досягнуті між нею та батьком дитини, що свідчить про недобросовісне відношення ОСОБА_1 до своїх обов`язків в межах цього договору, що також враховується судом.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд керується, окрім вищезазначеного обґрунтування, також тим, що мати дитини проживає на значній відстані від місця постійного проживання дитини. Так, позивач, тимчасово на декілька днів змінюючи місце проживання дитини, розірвала декларацію з лікарем в установі, де син спостерігався з народження /а.с.67,111/, заключала декларацію в інтересам ОСОБА_11 з лікарем, який надає первинну медичну допомогу у КНП «Миронівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» /а.с.36/, влаштовувала сина на заняття у Центрі розвитку «Соняшник» /а.с.37/, змінила дошкільний навчальний заклад /а.с.38/, організувала відвідування психіатра /а.с.39/. Враховуючи вік дитини (станом на час вчинення дій позивачем - 2-3 роки), така різка зміна звичних умов проживання дитини, без поступової підготовки як зі сторони батька, так і зі сторони матері, без згоди батька, очевидно, може зашкодити несформованій психіці маленької дитини та завдати безповоротних негативних наслідків.

Також, матір`ю дитини не надано суду доказів щодо матеріального забезпечення сина. Так, враховуючи, що син постійно проживає з батьком, відвідує дошкільний навчальний заклад, лікаря-педіатра, проживає у помешканні, де дотримано санітарно-гігієнічний стан, квартира з усіма комунальними зручностями, технічно обладнана, дитина має окрему кімнату, достатню кількість іграшок та розвиваючих книг, суд доходить висновку, що батько матеріально в достатній мірі забезпечує здоров`я, розвиток та відпочинок сина. Матеріали справи не містять жодного підтвердження участі матері у матеріальному забезпеченні сина.

Судом встановлено, що батько дитини не чинить матері перешкод у спілкування з сином, а звернення позивача до правоохоронних органів лише підтверджують той факт, що ОСОБА_1 без згоди батька, за наявності договору про участь у вихованні та утриманні дитини, намагалась самовільно змінити постійне місце проживання ОСОБА_4 .

З наданих сторонами доказів вбачається, що у дитини вже склались сталі соціальні зв`язки за місцем проживання, утворився звичайний уклад життя, дитини відвідує дошкільний навчальний заклад №147, в той же час жодних обґрунтованих підстав необхідності створення змін в житті дитини, стосовно визначення місця проживання із матір`ю судом не встановлено, а відтак такі дії навпаки можуть спричинити невиправдане втручання у стале життя дитини.

Виходячи з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому її сталі соціальні зв`язки, постійне місце проживання з батьком, який забезпечує умови для гармонійного зростання та розвитку сина, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд приходить до висновку про доцільність подальшого проживання малолітньої дитини ОСОБА_11 разом з батьком ОСОБА_25 .

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на результат розгляду справи, з позивача на користь відповідача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 908 грн.

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_25 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 908 грн.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_3 .

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області, , місцезнаходження: м. Київ, вул. Ялтинська, 14.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення складено 09.11.2021.