Провадження № 2-з/521/358/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

12.11.2021 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді Леонова О.С.,

при секретарі судового засідання Філозофенко А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ковальської Станіслави Євгенівни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), Приватного підприємства "ЛИДЕР-К" (, юридична адреса: 65000, м. Одеса, вул. Маршала Малиновського, 61, кв. 38), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_3 ), Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС України в Одеській області (місцезнаходження: 65114, м. Одеса, вул. Корольова, 5) про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ковальська Станіслава Євгенівна до Приватного підприємства "ЛИДЕР-К", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС України в Одеській області про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності.

В якому просила, визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Lexus LX 570, 2010 року випуску, універсал- В, сірого кольору, шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 від 21.03.2019 року, укладений між ПП «Лідер -К» та ОСОБА_3 ; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 автомобіль Lexus LX 570, 2010 року випуску, універсал- В, сірого кольору, шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 та визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль Lexus LX 570, 2010 року випуску, універсал - В, сірого кольору, шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на автомобіль марки Lexus LX 570, 2010 року випуску, універсал - В, сірого кольору, шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Обґрунтовуючи заяву, представник позивача посилається на наступне. ОСОБА_1 , на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 належав автомобіль Lexus LX 570, універсал-В, сірого кольору, державний номер НОМЕР_5 , VIN код НОМЕР_2 .

30.01.2019 року ОСОБА_1 виїхала з України за кордон. У зв`язку із від`їздом до іншої країни позивач надала належний їй транспортний засіб у тимчасове безоплатне користування громадянину ОСОБА_4 , з яким перебувала у дружніх відносинах та якому довіряла та передала останньому оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

Однак, по приїзду з закордону, 13.09.2019 року позивачу стало відомо, що в період її відсутності на території України належний їй транспортний засіб Lexus LX 570, державний номер НОМЕР_5 , за відсутності на те законних підстав, перейшов у власність ОСОБА_3 .

Так, 12.02.2019 року за невідомих ОСОБА_1 обставин, невтановлені особи склали та підписали від її імені Договір комісії №6452/19/005376 від 12.02.2019 року за яким, нібито ОСОБА_1 , діюча на підставі паспорту громадянина України НОМЕР_6 від 13.10.1997 року, виданий Жовтневим PB УМВС уповноважила ПП "ЛІДЕР-К" () в особі ОСОБА_5 за комісійну плату вчинити за її рахунок від свого імені продаж належного ОСОБА_1 транспортного засобу Lexus LX 570, державний номер НОМЕР_5 за ціною 768000,00 грн.

Також невідомими особами від імені ОСОБА_1 було підписано акт технічного стану транспортного засобу або його складових частин, що має ідентифікаційний номер № 6452/19/005376 від 12.02.2019 року.

Однак жодних договорів та актів із ПП "ЛІДЕР-К" ОСОБА_1 не укладала та не підписувала, ніколи в житті не була за адресою місцезнаходження даної юридичної особи, ніколи не бачила ОСОБА_5 та жодних доручень цій чи іншій особі про продажу належного їй автомобіля не надавала. Більш того, у період складання вказаних документів ОСОБА_1 не перебувала на території України, а знаходилась за кордоном, що виключало можливість проставлення її особистого підпису на зазначених вище документах.

У зв`язку із зазначеним, 12.05.2021 року до Приморської окружної прокуратури міста Одеси, звернулась я, адвокат Ковальська С.Є., яка дію в інтересах ОСОБА_1 , із заявою, про те, що невідомі особи шляхом зловживання довірою 12.02.2019 року незаконно здійснили перереєстрацію автомобіля марки "Lexus LX 570", 2010 року виготовлення, номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_5 , який належав на праві власності ОСОБА_1 .

За вказаним фактом СВ відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №00001919 від 13.05.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

В рамках досудового розслідування кримінального провадження №00001919 від 13.05.2021 року постановою слідчого СВ №1 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області Гаврищук В.В. від 26.08.2021 року було призначено проведення судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставлені наступні питання:

1. Чи виконаний рукописний надпис та підпис в графі комітента " ОСОБА_6 , та підпис" нанесений кульковою ручкою синього кольору на зворотній сторінці договору комісії №6452/19/005376 від 12.02.2019 року, самою ОСОБА_6 , або іншою особою?

2. Чи виконаний рукописний надпис та підпис в графі комітента навпроти надрукованого надпису ОСОБА_6 , в акті технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №6452/19/005376 від 12.02.2019 року, самою ОСОБА_6 , або іншою особою?

3. Чи виконані підпис на копіях паспорта " ОСОБА_1 " самою ОСОБА_1 або іншою особою?

4. Чи виконаний підпис на копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіля марки «Lexus LX 570», 2010 року випуску, номер кузова VIN код НОМЕР_2 , " ОСОБА_1 ", самою ОСОБА_6 , або іншою особою?".

Виконання експертизи було доручено Одеському науково-дослідному експертно- криміналістичному центру МВС України.

08 жовтня 2021 року судовим експертом Одеському науково-дослідному експертно- криміналістичному центру МВС України К.В. Головкіною було виготовлено висновок експерта №СЕ-19/116-21/15169-ПЧ.

Відповідно до висновку експерту:

"1. Рукописний запис та підпис від імені ОСОБА_1 в графі комітент " ОСОБА_6 " на зворотній сторінці Договору комісії №6452/19/005376 від 12.02.2019 року, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Підпис від імені ОСОБА_1 в графі "Комітент (довірена особа) навпроти надрукованого надпису ОСОБА_1 в Акті технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №6452/16/005376 від 12.02.2019 року, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Підпис від імені ОСОБА_1 в технічних зображеннях паспорта " ОСОБА_1 " на 2 арк., виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Підпис від імені ОСОБА_1 в технічному зображені свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки «Lexus LX 570», 2010 року випуску, шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 державний номерний знак НОМЕР_7 , виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою."

Крім того, представник позивача зазначила, що жодних грошових коштів з продажу належного ОСОБА_1 автомобіля вона ніколи не отримувала. На теперішній час спірний автомобіль має державний реєстраційний номер НОМЕР_3 та перебуває у власності ОСОБА_2 . Отже, є підстави вважати, що зазначений транспортний засіб може бути відчужено відповідачем після отримання позовної заяви.

Оглянувши клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004усправі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 358 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому при виконанні такого рішення.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчиться, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою з`явою, позовним вимогам.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно виник спір про визнання договору купівлі-продажу спірного автомобіля недійсним, витребування спірного автомобіля із чужого незаконного володіння та визнання права власності та існує реальна загроза невиконання рішення суду.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд виходить із співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам та, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Способи забезпечення позову, про застосування яких просить заявник, є співмірними із заявленими позовними вимогами, а заява містить достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до вимог ст.153 ЦПК України заходи забезпечення позову розглядаються судом у відсутність сторін, без повідомлення учасників справи.

Як передбачено положеннями частини 7 статті 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Враховуючи принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами та з огляду на те, що між сторонами по справі виник спір з приводу стягнення заборгованості.

При цьому, невжиття вказаних заходів забезпечення позову до вирішення справи по суті і набрання законної сили судовим рішенням може істотно ускладнити в разі задоволення позовних вимог ефективний захист поновлення порушених прав або інтересів, за захистом яких позивач звернулася до суду.

Під час розгляду заяви суд не встановив виняткових випадків, коли надані заявником докази були недостатні для розгляду заяви про забезпечення позову без виклику сторін. Заходи зустрічного забезпечення позову у вказаній справі не підлягають застосуванню, оскільки підстави, зазначені в ч. 3 ст. 154 ЦПК України відносно позивача відсутні.

Керуючись ст. ст.149, 150 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ковальської Станіслави Євгенівни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) Приватного підприємства "ЛИДЕР-К" (, юридична адреса: 65000, м.Одеса, вул. Маршала Малиновського, 61, кв. 38), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_3 ), Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС України в Одеській області (місцезнаходження: 65114, м. Одеса, вул. Корольова, 5) про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності - задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марка Lexus LX 570, 2010 року випуску, універсал- В, сірого кольору, шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 до набрання рішенням суду законної сили.

Зустріне забезпечення не застосовується.

Копію ухвали негайно направити до Регіонального Сервісного центру МВС в Одеській області для виконання

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень

Ухвалу може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення даної ухвали апеляційної скарги. Подача апеляційної скарги не зупиняє виконання даної ухвали, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Леонов О.С.

12.11.21