КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 756/14448/19

номер провадження №22-ц/824/14112/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Нежури В.А.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року /суддя Жук М.В./

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чижиков Олександр Олександрович про визнання договору позики частково недійсним та визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус КМНО Чижиков О.О., про визнання договору позики частково недійсним та визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 200-204/

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови у визнанні частково недійсним договору позики, представник ОСОБА_5 - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду в цій частині скасувати, задовольнивши вказану вимогу та визнати недійсним пункт 4 договору позики укладеного 07.03.2018 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , яким встановлений обов`язок позичальника сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також неустойку в розмірі 2% від суми позики за кожен день прострочення починаючи з першого дня.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що за предметом договору була валюта США, оскільки в разі надання коштів у гривні, не було необхідності визначати її еквівалент. договір позики не укладався в нотаріальному порядку, апелянту не роз`яснювались його положення. Оскільки предметом позики є сума в іноземній валюті, то встановлення обов`язку позичальника сплачувати інфляційні втрати є порушенням положення ст. 1 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», зокрема, самої суті індексу інфляції, тому вказаний 4 пункт договору позики є недійсним, оскільки суперечить положенням вказаного Закону.

Крім того, вказував, що умови вказані в пункті договору щодо встановлення неустойки у розмірі 2% від суми позики за кожен день прострочення є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позичальнику. Відмовляючи у визнанні недійсним пункту щодо вказаного розміру пені, суд зобов`язаний був надати оцінку балансу між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 07.03.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладений договір позики, відповідно до п. 1 якого позичальник ОСОБА_5 позичив (взяв у борг) у позикодавця ОСОБА_3 342 536 грн. 00 коп., що на день укладання договору за курсом НБУ становить еквівалент 13 000 доларів США (а.с. 13).

Відповідно до п. 4 указаного договору позики у разі прострочення позичальником термінів повернення позики, він зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також неустойку в розмірі 2 % від суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції переглядається в частині його оскарження.

Відмовляючи у визнанні недійсним вказаного пункту, суд першої інстанції вірно керувався нормами ч. 1 ст. 215 ЦК України про те, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України одним із засад цивільного законодавства є свобода договору.

Частинами 1-3 ст. 6 ЦК України установлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Тобто, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ст.ст. 546, 549 ЦК України пеня це вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, а неустойка в свою чергу використовується для забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тобто, закон не пов`язує недійсність правочину про встановлення неустойки (пені) з незгодою однієї із сторін з її розміром з мотивів несправедливості, однак у разі виникнення спору щодо її примусового стягнення, розмір неустойки може бути зменшений судом відповідно до приписів ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Доводи ОСОБА_5 про невідповідність вимогам закону положень оспореного п. 4 договору позики в частині зобов`язань сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції, суд першої інстанції не прийняв до уваги, як такі, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки згідно умов договору в позику передані грошові кошти в національній валюті України із зазначенням еквіваленту в іноземній валюті.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимога позову ОСОБА_5 про визнання недійсним п. 4 договору позики, укладеного 07.03.2018 року із ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги, щодо укладення договору позики в іноземній валюті, апеляційним судом відхиляються як такі, що не знайшли свого підтвердження належними доказами. Відповідно до договору позики, сума позики передана у національній валюті. /а.с. 13/ Інших доказів, на противагу самому договору, апелянтом не надано.

Доводи апеляційної скарги щодо істотного дисбалансу сторін договору та надмірної неустойки, апеляційним судом також відхиляються, з огляду на те, що ним була надана ретельна оцінка судом першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, зводяться до їх переоцінки та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: