Дата документу 22.02.2021
Справа № 334/3339/20
Провадження № 2/334/572/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Гнатюка О.М.,

при секретарі судових засідань Алєйніковій О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження в залі суду в м. Запоріжжя справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «ЖЕНЕВА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 15.05.2008 між ОСОБА_1 та АКБ «Форум» було укладено договір кредиту №0134/08/07-А, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 18159 доларів США зі сплатою 13 % річних.

14.03.2018 між АКБ «Форум» та ТОВ «ФК» «ЖЕНЕВА» було укладено Договір про відступлення права вимоги заборгованості № 1050-Ф.

Внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов`язання станом на 26.05.2020 року за останнім утворилася заборгованість в розмірі 27395 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.05.2020 року становить 736218,71грн. - заборгованість за тілом кредиту та відсотками.

З огляду на викладене, позивач вирішив звернутися до суду із даним позовом.

Просить стягнути з відповідача 121151,74 грн. - пеню та 3% річних за користування кредитом, витрати на правову допомогу в розмірі 20000 грн. та судовий збір.

Представник позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву щодо слухання справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

У відповідності до п. 3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подала відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15.05.2008 між ОСОБА_1 та АКБ «Форум» було укладено договір кредиту №0134/08/07-А, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 18159 доларів США зі сплатою 13 % річних для придбання автомобіля.

14.03.2018 між АКБ «Форум» та ТОВ «ФК» «ЖЕНЕВА» було укладено Договір про відступлення права вимоги заборгованості № 1050-Ф.

Згідно доданих розрахунків заборгованість відповідача перед позивачем становить 27395 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.05.2020 року дорівнює 736218,71 грн. - заборгованість за тілом кредиту та відсотками, 121151,74 грн. - пеня та 3% річних за користування кредитом (а.с. 12-15).

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням наведеного суд вважає доведеним позовні вимоги, які підлягають задоволенню.

Позивачем понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2102 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного.

Ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з витратами на правничу допомогу, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надав суду договір про надання правової допомоги від 30.01.2020 р., котрий укладений між ТзОВ «Фінансова компанія «Женева» та адвокатським об`єднанням «Вердикт», платіжне доручення №1714 від 18.02.2020 р., прайс-лист Адвокатського об`єднання «Вердикт», заявка на надання правових послуг, акт прийому-передачі виконаних робіт від 18.02.2020 р.

Однак, позивачем не надано суду жодних документів, що свідчать про оплату адвокату 20000 грн. витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги саме у даній цивільній справі.

Із платіжного доручення №1714 вбачається, що 18.02.2020 р. ТОВ «Фінансова компанія «Женева» здійснила оплату у розмірі 100000 грн. за надання правової допомоги відповідно до договору б/н від 11.06.2018 р.

Проте, даний документ жодним чином не підтверджує, що це є оплата 20000 грн. адвокату (адвокатському об`єднанню) за надання правової допомоги саме у цивільній справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Женева» до ОСОБА_1 , а не за надання інших юридичних послуг адвоката, котрі не стосуються даної цивільної справи.

За таких обставин, здійснена позивачем оплата за цим дорученням не доводить факту витрат на правничу допомогу адвоката, котрі пов`язані саме з розглядом цієї цивільної справи.

Оскільки відсутнє документальне підтвердження про понесені позивачем у цій справі витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн., тому суд відмовляє у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 512, 514, 526, 549-552, 1054 ЦК України та ст.ст. 12, 13, 19, 76-83, 141, 259, 263-265, 274, 279, 280-282 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» (, місцезнаходження: вул. Верхній Вал, 28/12 м Київ, 04071) заборгованість за Кредитним договором № 1669/7639DCLRKPT2 від 22.07.2016 року у розмірі 121151,74 грн., яка складається з:

29334,42 грн. - 3 % річних,

91817,32 грн. пеня за період з 26.05.2017 року по 26.05.2020 року

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» (, місцезнаходження: вул. Верхній Вал, 28/12 м Київ, 04071) витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102 грн.

В задоволенні решти заявлених позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи , якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення , має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому відповідного повного заочного рішення суду .

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи , якому рішення суду не було вручено у день його проголошення , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного повного рішення суду .

Суддя О.М. Гнатюк