Справа № 134/1161/21
Провадження № 22-ц/801/2329/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кантониста О. О.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 рокуСправа № 134/1161/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Денишенко Т. О., Голоти Л. О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2021 року, ухвалене у складі судді Кантонистої О.О., в залі суду,

встановив:

У липні 2021 року адвокат Ломаченський В.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру стягнення аліментів.

Позовна заява обґрунтована тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Крижопільського районного суду від 09 жовтня 2014 року стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі ј частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 червня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивачем зазначено, що відповідач не має постійного місця роботи, працює без оформлення трудового договору, а отже має мінливий нерегулярний дохід, тому сплачує аліменти на власний розсуд, на даний час має заборгованість по аліментам і погашає її періодично частинами. Так, за 2016 рік ним було сплачено 990,02 грн, за 2017 рік 1 498,98 грн, за 2018 рік 5 999,97 грн, за 2019 рік 5 599,97 грн, за 2020 рік 4 707,97 грн.

Позивач вказує, що за таких обставин спосіб стягнення аліментів у частці від заробітку не відповідає фактичним обставинам отримання відповідачем доходів, що є підставою для зміни способу стягнення аліментів з частки від заробітку на тверду грошову суму в розмірі, достатньому для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

На підставі викладеного, позивач звернувшись в суд з позовом просила змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на підставі заочного рішення Крижопільського районного суду від 09 жовтня 2014 року на користь позивачки на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі заочного рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 09 жовтня 2014 року (справа № 134/1262/14-ц) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 200 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

У частині вимог про стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що ОСОБА_1 є одержувачем аліментів, відтак має цілком законне право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів, зокрема в частці від доходу платника або у твердій грошовій сумі, при цьому судом визначено розмір аліментів саме в сумі 1 200 грн з урахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на дочку в розмірі 4 000 грн щомісячно.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , посилаючись на його незаконність та необґрунтованість з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, подала апеляційну скаргу, в якій просила оскаржуване рішення в частині визначення розміру стягнутих судом аліментів змінити і стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти, на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4 000 грн, щомісячно, а також просила оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні витрат, понесених на правничу допомогу, скасувати та постановити в цій частині нове, яким вказані позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з моменту постановлення судом заочного рішення, яким стягуються аліменти, дитина стала старшою за віком і відповідно потреби на її утримання та забезпечення гармонійного розвитку зросли, при цьому на її думку відповідач є здоровою, працездатною людиною і на його утриманні, крім єдиної дочки, більше нікого немає.

Зазначила, що розмір середньої заробітної плати постійно збільшується і із розрахунку, проведеного головним державним виконавцем Іллінецького районного відділу державної виконавчої служби, вбачається, що ј середньої заробітної плати по Вінницькій області станом на травень 2021 року становить 2 783,75 грн.

Також, скаржником вказано, що звертаючись в суд з позовом про зміну способу стягнення аліментів, вона фактично не ставила питання про збільшення чи зменшення їх розміру.

Крім того, вказала, що судом першої інстанції їй неправомірно відмовлено у стягненні витрат, понесених у зв`язку з наданням правничої допомоги, оскільки суд послався на відсутність доказів сплати таких витрат, при цьому суд не заперечив сам факт надання правничої допомоги.

Впродовж встановленого апеляційним судом строку, відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повному обсязі відповідає вказаним вимогам.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 27 березня 2009 року виконкомом Городківської сільської ради Крижопільського району Вінницької області (а.с. 9).

Заочним рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 09 жовтня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 червня 2014 року (а.с. 10).

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого головним державним виконавцем Іллінецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 станом на 31 травня 2021 року складає 114498,62 грн (а.с. 12).

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З матеріалів справи видно, що з листопада 2019 року по квітень 2021 року ОСОБА_2 працював у ТОВ «Спринтер Центр», з квітня 2021 року по червень 2021 року в ТОВ «Веско Інвест», а з 01.07.2021 року працює на посаді комірника в ТОВ «Крайтекс-Сервіс», що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_2 (а.с. 26-29), довідкою про доходи №08/021 від 15 жовтня 2020 року (а.с. 31), копією із реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с. 30), а також копією довідки №167 від 17 серпня 2021 року (а.с. 32).

Крім того, згідно довідки про доходи № 08/021 від 15 жовтня 2020 року ОСОБА_2 за час роботи на посаді вантажника в ТОВ «Спринтер Центр» за період з квітня 2020 року по вересень 2020 року була нарахована заробітна плата без урахування аліментів в розмірі 28 877,67 грн (а.с. 31).

Із копії довідки №167 від 17 серпня 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 за час роботи на посаді комірника за липень 2021 року нараховано 6 100 грн (а.с. 32).

При розгляді справи в суді першої інстанції, судом оглянуто оригінали квитанцій, копії яких надано відповідачем та долучено до матеріалів справи, із яких вбачається, що ОСОБА_2 періодично перераховував кошти на банківські картки ОСОБА_1 , зокрема 05 серпня 2016 року 990,08 грн, 22 серпня 2017 року 1 000 грн, 01 листопада 2017 року 998,98 грн, 19 грудня 2017 року 500 грн, 17 січня 2018 року 500 грн, 16 березня 2018 року 500 грн, 13 червня 2018 року 500 грн, 26 липня 2018 року 500 грн, 28 серпня 2018 року 999,97 грн, 31 січня 2019 року 1 000 грн, 23 лютого 2019 року 610 грн, 25 березня 2019 року 600 грн, 22 жовтня 2019 року 1 495,48 грн, 15 січня 2020 року 2 410 грн, 12 грудня 2020 року 1 000 грн, 16 січня 2021 року 990,02 грн, 13 лютого 2021 року 1 000 грн, 18 березня 2021 року 1 000 грн, 15 квітня 2021 року 1 000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Положеннями статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини що мають істотне значення.

У частині другій статті 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Також Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Верховний Суд у постанові від 10 вересня 2018 року у справі № 486/466/18 вказав, що підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року).

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 138/594/17-ц та від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13.

Таким чином, саме одержувач аліментів наділений правом на звернення до суду із вимогою про зміну способу стягнення аліментів. При цьому, положення ч. 3 ст. 181 СК України не пов`язують право особи, яка звертається до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів з обов`язком надання доказів про наявність підстав для зміни розміру аліментів, оскільки таке право одержувачу аліментів гарантовано вказаною нормою СК України.

З системного аналізу вищевказаних правових норм слідує висновок, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або у твердій грошовій сумі). Оскільки закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.

Таким чином, колегія суддів, з огляду на вищевикладене, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для зміни способу стягнення аліментів та визначення їх у твердій грошовій сумі з урахуванням заявлених позивачем вимог.

Однак, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів слід змінити з огляду на наступне.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2 395 гривень, з 1 липня 2 510 гривень, з 1 грудня 2 618 гривень.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач є особою працездатного віку, працює в ТОВ «Крайтекс-Сервіс» на посаді комірника, де отримує заробітну плату, розмір якої з урахуванням нарахованої за липень 2021 року становить 6 100 грн, відтак має регулярний дохід, а також відповідач не має на утриманні інших осіб.

З урахуванням прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», та з урахуванням матеріального стану сторін, зокрема розміру отримуваного відповідачем доходу, а також того, що батьки в рівних частинах несуть обов`язок по утриманню неповнолітньої дитини, враховуючи положення ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо необхідності визначення розміру аліментів, які слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі 1 500 грн, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

За наведених обставин, враховуючи насамперед інтереси дитини, її право на належний рівень життя та забезпечення нормальної життєдіяльності, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та неправильно визначив розмір аліментів, які підлягають стягненню. У зв`язку з цим, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, оскаржуване рішення підлягає зміні в частині визначення розміру стягнення аліментів, і відповідно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 500 грн, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В частині зміни способу стягнення аліментів рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Щодо рішення суду в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомоги, то в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням у даній частині нового рішення, яким вказані позовні вимоги слід задовольнити, з огляду на наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу необхідно виходити із положень статті 137 ЦПК України.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Згідно вимог статті 137, 141 ЦПК України на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених судових витрат, ОСОБА_1 надала разом із позовною заявою ордер від 09 липня 2021 року, виданий на підставі договору про надання правової допомоги від 07 червня 2021 року №6 (а.с. 3), акт приймання-передачі виконаних робіт від 07 червня 2021 року (а.с. 4), а також розрахунок витрат за надану правничу допомогу на суму 4 000 грн (а.с. 5). Вказані документи у своїй сукупності підтверджують надання відповідної правничої допомоги та отримання адвокатом коштів у сумі 4 000 грн.

При розгляді справи в суді першої інстанції відповідачем не було заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, при цьому саме на останнього покладається обов`язок доведення неспівмірності таких витрат. Розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу не спростовано відповідачем і при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведені обставини, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2021 року в частині визначення розміру стягнення аліментів підлягає зміні та визначення аліментів, які необхідно стягувати з ОСОБА_2 на користь позивача на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 500 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття; рішення суду в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн; в іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що сторони не позбавлені можливості згодом, після визначення розміру аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (стаття 192 СК України).

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з пунктом «в» частини першої статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звільнена від сплати судового збору у справі про зміну способу стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач звільнений від сплати судових витрат, а тому у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги позивача, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, який підлягав до сплати при поданні апеляційної скарги на рішення суду в сумі 1 362 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2021 року в частині визначення розміру стягнення аліментів змінити.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 500 грн (одна тисяча п`ятсот гривень), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2021 року в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн (чотири тисячі гривень).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір, який підлягав до сплати при поданні апеляційної скарги на рішення суду в сумі 1 362 грн (одна тисяча триста шістдесят дві гривні).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: Т. О. Денишенко

Л. О. Голота