Справа № 591/471/21
Провадження № 2/591/1344/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Устименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Сумської обласної прокуратури

про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Сумської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності і просив суд стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 500000 грн., 45000 грн. витрат на правову допомогу. Свої вимоги мотивував тим, що у 2016 році працював водієм в Зарічному відділі державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області. 04.10.2016 року близько 18-00 год. по вулиці Г.Кондратьєва 139, навпроти Сумського окружного адміністративного суду, його автомобіль було заблоковано працівниками УСБУ в Сумській області, прокурором Харківської місцевої прокуратури №6 та слідчою поліції, на місці проведено слідчі дії та в порядку статті 208 КПК України позивача затримано та доставлено в м. Мерефа Харківського району Харківської області. На наступний день 05.10.2016 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 368 КК України. 07.10.2016 року Харківським районним судом Харківської області ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із альтернативним визначенням розміру застави, та ОСОБА_1 доставлено в слідчий ізолятор, де він пробув до 10.10.2020 року та звільнений у зв`язку із внесенням застави. 21.03.2017 року прокурором вручено позивачу обвинувальний акт у кримінальному провадженні та справу направлено на розгляд до Зарічного районного суду м. Суми. Під час розгляду справи прокурором у кримінальному провадженні змінено правову кваліфікацію дій ОСОБА_1 на ч. 2 ст. 190 КК України. Вироком Зарічного районного суду м. Суми по кримінальному провадженню № 591/1578/17 виправдано ОСОБА_2 ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369, ч. 2 ст. 190 КК України та ОСОБА_1 ч. 2 ст. 190 КК України у зв`язку із недоведеністю вини. Ухвалою Сумського апеляційного суду по справі № 591/1578/17 від 06.05.2020 року залишено без змін виправдувальний вирок Зарічного районного суду м. Суми по кримінальному провадженню яким виправдано ОСОБА_2 ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369, ч. 2 ст. 190 КК України та ОСОБА_1 ч. 2 ст. 190 КК України у зв`язку із недоведеністю вини. Постановою Верховного суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду по цій же справі касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а Ухвалу Сумського апеляційного суду від 06.05.2020 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_1 без змін. Численні скарги сторони захисту на незаконність притягнення до кримінальної відповідальності за тяжкий корупційних злочин не давали результату. Позивач зазначає, що у зв`язку із незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності йому спричинена моральна шкода та він вимушений був сплачувати кошти за надання йому правничої допомоги у кримінальному провадженні. Тривалість кримінального переслідування позивачем зазначається з 04.10.2016 року по 18.11.2020 року, тобто з часу затримання до часу постановлення Верховним судом постанови по кримінальному провадженню, так як вважає, що в касаційній скарзі прокурор просив скасувати вироки та повернути справу на новий судовий розгляд і позивач вимушений був брати участь в касаційному розгляді та захищатись від безпідставного звинувачення. В обґрунтування розміру спричиненої моральної шкоди зазначає, що внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності його звільнено з посади, йому важко було працевлаштовуватись так як він перебував в якості обвинуваченого в суді, не міг належно утримувати родину. Зазначає, що по кримінальному провадження встановлено, що його було неправомірно затримано, незаконно проведено обшук, незаконно проводилось прослуховування телефону та аудіо і відео контроль, а тому вважає, що розмір моральної шкоди є обґрунтованим. Крім того, він поніс витрати на сплату послуг адвоката в розмірі 45000 грн., які також просив відшкодувати та стягнути загалом 545000 грн. з державного бюджету.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Молібог Ю.М. в судовому засіданні позов підтримала повністю та пояснила суду, що позивач незаконно був притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого корупційного злочину. Його незаконно затримали, про що до суду подавалась скарга, затримання відбувалось в публічному місці в час, коли місцеві мешканці повертались додому з роботи, що однозначно привертало їх увагу. В подальшому сторона захисту направляла скарги до поліції та прокуратури, а також клопотання про закриття кримінального провадження, але отримала відмову. В подальшому, вже після розгляду справи та лише через рік прокурором змінено обвинувачення на ч. 2 ст. 190 КК України. Саме прокуратурою подавались апеляційні та касаційні скарги, що підтверджує тривале кримінальне переслідування ОСОБА_1 .. Під час кримінального переслідування ОСОБА_1 обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та 5 днів він перебував в СІЗО. Також, по кримінальному провадженню констатовано незаконність обшуку автомобіля ОСОБА_1 та незаконність проведення відносно нього НСРД, незаконність здійснення досудового розслідування неналежним органом та наявність провокації вчинення злочину. Розмір моральної шкоди представник позивача обґрунтувала тим, що ОСОБА_1 безпідставно притягли до кримінальної відповідальності і він вимушений був тривалий час виправдовуватись, що спричинило моральні страждання, порушило нормальний образ життя, вплинуло на репутацію позивача та дискредитувало його в очах рідних та знайомих. Публікації в мережі Інтернет про події затримання не видалені і на даний час доступні для громадськості і за наслідками постановлення судом виправдувального вироку прокуратурою так і не опубліковано спростування інформації про причетність до злочину позивача. Вважає, що моральна шкода повинна бути сплачена ОСОБА_1 у розмірі 500000 грн., оскільки позивач під час провадження зазнав набагато глибших моральних страждань, ніж просто від пасивного перебування під слідством та судом. З приводу понесених витрат на правничу допомогу зазначив, що за весь час участі адвоката в кримінальному провадженні по захисту прав підозрюваного та обвинуваченого сплатив на адвокату 45000 грн.. Просила суд позов задоволити повністю.

Ухвалою суду від 29.01.2021 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 05.03.2021 року. Ухвалою суду від 05.05.2021 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду.

У відзиві на позову заяву, поданому представником відповідача - ДКС України, відповідач проти позову заперечував. Пояснив, що казначейство не порушувало жодних прав та інтересів позивача, не вступало з ним у правовідносини, а тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану діями інших суб`єктів. Сума моральної шкоди є завищеною та необґрунтованою. Просить відмовити у задоволенні позову.

У відзиві на позовну заяву відповідач - Сумська обласна прокуратура зазначила, що заявлені вимоги про стягнення моральної шкоди є необґрунтовано завищеними. Позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди. Період, за який позивачу може бути відшкодована моральна шкода, слід обраховувати з 04.10.2016 року (дати фактичного затримання) до 06.05.2020 (дати залишення Сумським апеляційним судом без змін вироку Зарічного районного суду м. Суми), що складатиме 3 роки, 4 місяці, 28 днів. Витрати на правову допомогу документально не підтверджені, не відповідають критерію реальності адвокатських витрат, надані докази не містять конкретизації кожної вчиненої дії, а також розрахунку за їх здійснення.

У судовому засіданні представник відповідача Сумської обласної прокуратури проти позову заперечував. Додатково пояснив, що посилання на моральні страждання не підтверджені доказами. Матеріали справи не містять доказів понесення витрат на правову допомогу.

У судовому засіданні представник відповідача - Сумської обласної прокуратури - проти позову заперечував із зазначених у відзиві підстав. Пояснив, що позивачем не наведено розрахунок моральної шкоди, не надано доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди, порушення нормальних життєвих зв`язків. Вирок набрав законної сили після перегляду його судом апеляційної інстанції, тому не підлягає стягненню моральна шкода за період перегляду вироку Верховним Судом. Судові витрати не є співмірними зі складністю справи.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що 04.10.2016 року позивача ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 навпроти Сумського окружного адміністративного суду, затримано прокурором Харківської місцевої прокуратури №6 та слідчою поліції в порядку статті 208 КПК України. Затримання відбулось в публічному місці на очах у місцевих мешканців.

05.10.2016 року ОСОБА_1 був доставлений до ізолятора тимчасового тримання в м. Мерефа Харківського району Харківської області. В цей же день ОСОБА_1 в приміщенні ІТТ в м. Мерефа повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України одержання службовою особою неправомірної вигоди, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

07.10.2016 року Харківським районним судом Харківської області по справі № 635/7011/16-к у кримінальному провадженні №0000075 ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів та визначено розмір застави у 80 мінімальних заробітних плат.

10.10.2020 року внесено заставу та ОСОБА_1 звільнено з-під варти, де утримувався з 04.10.2016 року по 10.10.2016 року.

18.01.2017 року ОСОБА_1 повідомлено про змінену підозру і його дії перекваліфіковані на ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

24.01.2017 року стороною захисту подано прокурору клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку із відсутністю складу злочину в діях ОСОБА_1 .. 25.01.2017 року прокурором у кримінальному провадженні, та 26.01.2017 року слідчим винесено постанову про відмову у задоволенні клопотань захисника про закриття кримінального провадження.

02.02.2017 року Зарічний районним судом м. Суми ОСОБА_1 змінено запобіжний захід із застави на особисте зобов`язання відповідно до Ухвали по справі № 591/6433/16-к.

21.03.2017 року прокурором вручено ОСОБА_1 обвинувальний акт та направлено справу до Зарічного районного суду м. Суми.

22.01.2018 року ОСОБА_1 вручено змінений обвинувальний акт, відповідно до якого змінено обвинувачення на ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману вчиненого групою осіб.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми по кримінальному провадженню № 591/1578/17 виправдано ОСОБА_2 ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369, ч. 2 ст. 190 КК України та ОСОБА_1 ч. 2 ст. 190 КК України у зв`язку із недоведеністю вини.

Ухвалою Сумського апеляційного суду по справі № 591/1578/17 від 06.05.2020 року залишено без змін виправдувальний вирок Зарічного районного суду м. Суми по кримінальному провадженню яким виправдано ОСОБА_2 ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369, ч. 2 ст. 190 КК України та ОСОБА_1 ч. 2 ст. 190 КК України у зв`язку із недоведеністю вини.

Постановою Верховного суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду по справі № 591/1578/17 (провадження № 51-3669км20) від 18.11.2020 року касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а Ухвалу Сумського апеляційного суду від 06.05.2020 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_1 без змін.

Після затримання позивача в засобах масової інформації з`явились повідомлення про подію затримання та висвітлена інформація негативна, що безумовно спричиняло ОСОБА_1 моральні страждання.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , який обвинувачувався у вчиненні тяжкого корупційного злочину в судовому порядку визнаний невинуватим остаточно лише 06 травня 2020 року, коли виправдувальний вирок Зарічного районного суду м. Суми залишений без змін апеляційною інстанцією і в цей день припинилось кримінальне переслідування позивача та він був реабілітований після.

Позивач незаконно перебував під слідством і судом з 04.10.2016 року - дати фактичного затримання по 06.05.2020 року - дату постановлення ухвали Сумським апеляційним судом про залишення виправдувального вироку без змін. Вказаний період становить 43 місяці та 3 дні.

Суд не погоджується з позицією представника позивача, що моральна шкода підлягає стягненню у тому числі за період перегляду Верховним Судом ухвали Сумського апеляційного суду у справі №591/1578/17.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Враховуючи наведене, особа перебуває під слідством чи судом до набрання законної сили виправдувальним вироком або судовим рішенням, яким закрито провадження, а не до завершення його перегляду судом касаційної інстанції. Останнім днем періоду, за який може бути стягнута моральна шкода є день набрання законної сили виправдувальним вироком, який у цій справі набрав законної сили разом з постановленням ухвали апеляційного суду від 06.05.2020 року про залишення цього вироку без змін.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Враховуючи, що відносно ОСОБА_1 постановлено виправдувальний вирок у нього виникло право на відшкодування шкоди, завданої як фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Як вбачається із позовної заяви та встановлено під час судового розгляду, позивач просив суд про відшкодування йому суми, сплаченої за надання йому юридичної допомоги та моральної шкоди, що передбачено відповідно п. 4, 5 ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Під час судового розгляду встановлено, що 04.10.2016 року затримано ОСОБА_1 за підозрою у вчиненні тяжкого корупційного злочину за фактом отримання неправомірної вигоди та 06.05.2020 року апеляційним судом підтверджено невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому діяння. Тому суд зазначає, що ОСОБА_1 перебував під слідством і судом 43 місяці та 3 дні.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з того, що відшкодування моральної шкоди не може бути менше одного мінімального розміру заробітної плати, який діє на час розгляду справи, за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У випадку, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Указане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня 2021 року мінімальну заробітну плату встановлено у розмірі 6000,00 грн. Таким чином, мінімальний встановлений законом розмір моральної шкоди, який може бути стягнутий, становить 258 600 грн. (43 *6 000 грн. +6 000 грн. : 30 день * 3 дні).

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (частина третя статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Кримінальне переслідування протягом тривалого часу, перебування під слідством і судом, безумовно негативно вплинуло на позивача та його душевний стан і завдало йому моральних страждань, він які полягають у порушенні психологічного комфорту, перебуванні у стані напруги, стресу та інших негативних явищ, пов`язаних із притягненням його до кримінальної відповідальності. Оскільки внаслідок незаконних дій органів досудового слідства позивач перебував під слідством та судом, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує, що вироком суду першої інстанції констатовано обмеження конституційних прав на свободу, недоторканність та особисте приватне життя та спілкування, що полягало в незаконності затримання позивача, незаконності проведення освідування, незаконності проведення негласних слідчих та розшукових дій, проведенні розслідування з порушенням правил територіальної підслідності, наявності факту провокації вчинення злочину. Крім того, судом враховується що затримання відбувалось в публічному громадському місці на очах у місцевих мешканців, що в ЗМІ поширилась інформація про затримання позивача, що неодмінно спричинило сильні душевні хвилювання. Зазначені обставини суд приймає як підставу для визначення розміру моральної шкоди в збільшеному розмірі порівняно до мінімально визначеного законодавством. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позивачу була спричинена моральна шкода і оцінює її у 300000 грн., відповідає засадам розумності та справедливості. Заподіяння позивачу моральної шкоди в більшому розмірі позивачем не доведено.

В позові позивачем визначено Держава в якості відповідача, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, постанова КЦС Верховного суду від 01.10.2020 року у справі №639/2981/19).

За таких обставин, кошти у рахунок відшкодування моральної шкоди підлягають стягненню з Державного бюджету України шляхом списання їх з Єдиного казначейського рахунку.

З приводу відшкодування понесених витрат на юридичну допомогу, надану позивачу у кримінальному провадженні суд зазначає насутне:

04.10.2016 року між ОСОБА_1 та адвокатом Грищуком Дмитром Всеволодовичем укладено договір про надання правової допомоги у кримінальному провадженні та додаткову угоду, відповідно до якої гонорар адвоката за час надання правової допомоги у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування становить 10000 грн., на стадії розгляду справи в суді першої інстанції15000 грн. та 10000 грн. гонорар успіху за постановлення судом виправдувального вироку, на стадії апеляційного судового провадження 10000 грн., на стадії касаційного судового провадження 10000 грн..

Факт надання правової допомоги у кримінальному провадженні підтверджується актами, відповідно до яких адвокату сплачено 25.03.2017 року 10000грн., 17.06.2018 року 25000 грн. та 12.05.2020 року 10000 грн..

Таким чином, загальний розмір витрат на правову допомогу адвоката сплачений ОСОБА_1 в розмірі 45000 грн. за захист його прав протягом усього часу кримінального переслідування.Докази сплати коштів за надання правової допомоги та фактичного надання допомоги наявні у матеріалах справи. За таких обставин, вказані витрати в сумі 45000 грн. також підлягають відшкодуванню позивачу.

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено у яких випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги (пункт 4 статті 3 Закону).

Позивач відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» має право на відшкодування сплачених захиснику у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги коштів, оскільки судовим рішенням встановлено факт незаконного повідомлення його про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Внаслідок постановлення судом виправдувального вироку особа має право на відшкодування шкоди, у тому числі коштів, сплачених нею у зв`язку з наданням юридичної допомоги, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.176, 1167, 1176 ЦК України, ст. ст.1-4, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Сумської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності задоволити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 300000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 45000 грн. понесених витрат на правову допомогу по кримінальному провадженню.

В іншій частині позовних вимог відмовити у зв?язку з необгрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення через Зарічний районний суд м. Суми. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення виготовлено 12 листопада 2021 року.

СУДДЯ А.Я. КЛИМЕНКО