Справа № 558/120/21
номер провадження 2/558/53/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

24 травня 2021 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі: судді одноособово Феха Т.С., при секретарі судового засідання Ковальській Л.С., з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 в якій просить стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики (розпискою) від 28 лютого 2018 року.

Згідно позовної заяви позивач ОСОБА_1 вказує про те, що 28 лютого 2018 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого він передав відповідачеві 100 доларів США. При фактичному одержанні вказаної суми коштів позичальником було власноручно написано розписку в якій зазначалося про те, що повернути позику позичальник (відповідач) зобов`язувався до 28 березня 2018 року та сплатити відсотки за користування позикою в розмірі 10% місячних. Однак, відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання не виконав, не повернув позику та не сплатив відсотки за користування позикою.

В позовній заяві позивач ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь борг за договором позики (розпискою) від 28 лютого 2018 року, що на час написання та подання до суду позовної заяви (25 лютого 2021 року) складає за офіційним курсом Національного банку України (далі по тексту - НБУ) (за 1 долар США - 27,9492 гривень) - 2794,92 гривень, 10% місячних, що становить 9782,15 гривень, 3% річних з простроченої суми в розмірі 293,00 гривні.

Крім того, в позовній заяві позивач ОСОБА_1 просив судові витрати покласти на відповідача ОСОБА_2 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 24 травня 2021 року в судове засідання втретє не з`явився, хоч про час та місце його проведення був повідомленим у встановленому порядку шляхом надіслання судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Причини неявки в судові засідання відповідач ОСОБА_2 не повідомив, клопотань про проведення судового розгляду справи без його участі, відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав.

За таких обставин та за наявної згоди позивача, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами по справі.

В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань до суду не подавали.

Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо.

Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із змісту розписки (а.с. 5) відповідач ОСОБА_2 28 лютого 2018 року отримав від позивача ОСОБА_1 100 доларів США, які зобов`язувався повернути до 28 березня 2018 року та сплатити 10% місячних за користування позикою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року № 6-79цс14, зазначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Як вбачається із позовної заяви, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, після спливу строку зазначеного в розписці, кошти не повернув, ігнорує вимоги позивача та ухиляється від виконання зобов`язань щодо повернення позики.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України по справі №309/3458/14-ц у постанові від 13 грудня 2017 року за своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Як встановлено під час розгляду справи, відповідач ОСОБА_2 позику (грошові кошти) позивачеві ОСОБА_1 не повернув.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Ч. 2 ст. 1046 ЦК України передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суд враховує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, яку відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд враховує при ухваленні рішення.

Як встановлено під час розгляду справи відповідач ОСОБА_2 позику (грошові кошти) позивачеві ОСОБА_1 не повернув.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 грошових коштів за договором позики (за розпискою) в розмірі 100 доларів США, що на час подання до суду позивачем позовної заяви (25 лютого 2021 року), як вказано позивачем у позовній заяві, за офіційним курсом НБУ складає 2794,92 гривень (100 доларів США х 27,9492 (офіційний курс НБУ станом на 25 лютого 2021 року) = 2794,92 гривень).

При цьому, суд вважає за можливе задовільнити позов позивача ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики з розрахунку за курсом НБУ, що був встановлений на час звернення позивача до суду (25 лютого 2021 року), а не на час ухвалення рішення, оскільки таке стягнення не може вважатися несправедливим для будь-якої із сторін. Відповідач не надавав до суду заперечень щодо такого стягнення, а позивач в судовому засіданні не збільшував позовних вимог та наполягав на їх задоволенні за розрахунком, проведеним ним, станом на 25 лютого 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як встановлено із розписки (а.с. 5) відповідач ОСОБА_2 зобов`язувався сплатити позивачеві ОСОБА_1 10% щомісячно за користування позикою (грошовими коштами).

Згідно проведеного позивачем ОСОБА_1 розрахунку, вказаного у позовній заяві, сума процентів за користування позикою становить 9782,15 гривень.

Доказів неправильності такого розрахунку відповідчем не наведено та в судовому засіданні не встановлено.

За таких обставин, суд, приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 10% місячних за користування позикою, що за курсом НБУ станом на 25 лютого 2021 року, що становить 9782,15 гривень (позика 100 доларів США х 10%=10 доларів США (за місяць) х на 35 місяців (починаючи з 28 березня 2018 року по 25 лютого 2021 року) = 350 доларів США (за курсом НБУ 27,9492 гривень за 1 долар США = 9782,15 гривень).

Як передбачає ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача станом на 25 лютого 2021 року, три відсотки річних від простроченої суми становить 293,46 гривень.

За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 боргу за договором позики (розпискою) від 28 лютого 2018 року (неповернуту позику) в розмірі 2794,92 гривні, проценти за користування позикою в розмірі 9782,15 гривень та три відсотки річних з простроченої суми - 293,46 гривень.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 908,00 гривень, сплаченого на час подання до суду позовної заяви, судового збору, оскільки понесення таких витрат позивачем підтверджено документально (а.с. 1).

Підстав для звільнення відповідача ОСОБА_2 від сплати судового збору не встановлено.

У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на положення ст.ст. 526, 1046-1049 ЦК України.

Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими.

Відповідно до ст.ст. 526, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 265, 268, 280 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовільнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) борг за договором позики (розпискою) від 28 лютого 2018 року в розмірі 2794 (Дві тисячі сімсот дев`яносто чотири) гривні 92 копійки, проценти за користування позикою в розмірі 9782 (Дев`ять тисяч сімсот вісімдесят дві) гривні 15 копійок, три відсотки річних з простроченої суми - 293 (Двісті дев`яносто три) гривні 46 копійок та судовий збір в розмірі 908,00 (Дев`ятсот вісім) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою у порядку та строки, що передбачені ст. 284 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Демидівський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.С. Феха.

Повний текст рішення складено 25 травня 2021 року.