Справа № 161/203/21
Провадження № 2/161/1362/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 травня 2021 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Юхим А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача Акціонерного товариства «Кредобанк» Павленко Сергій Валерійович звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свій позов обґрунтовує тим, що 20.12.2018 між Акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CL-156650, згідно з яким відповідачу було надано кредит у сумі 65000,00 гривень. Відповідно до умов кредитного договору Банк зобов`язується надати у власність Позичальникові грошові кошти на умовах повторності та цільового характеру використання, а Позичальник зобов`язується використовувати кредит на цілі, вказані в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплати проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Кредитним договором. На виконання умов вищевказаного договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 05 листопада 2020 року за відповідачем утворилася заборгованість в загальному розмірі 99572,52 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту - 63300,75 грн.; заборгованості за відсотками - 35009,99 грн.; заборгованості за пенею по простроченому тілу кредиту - 1261,78 грн.

Також зазначив, що 18 грудня 2018 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву № CL-156650 на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із ОСОБА_2 . Факт шлюбних відносин підтверджується штампом у паспорті ОСОБА_1 про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_2 від 15.03.2013, а також свідоцтвом про шлюб № 231 від 15.03.2013.

В анкеті-заяві № CL-156650, зазначено, що шляхом підписання цієї анкети-заяви позичальник підтверджує, що суму отриманого ним кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином та є таким, що не потребує згоди другого з подружжя. З огляду на те, що на момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 перебував у шлюбі, ОСОБА_2 є солідарним відповідачем іншого подружжя навіть у випадку відсутності окремого договору поруки. Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 205/5882/18.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № CL-156650 від 20.12.2018 в загальному розмірі 99572,52 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту - 63300,75 грн.; заборгованості за відсотками - 35009,99 грн.; заборгованості за пенею по простроченому тілу кредиту - 1261,78 грн.

Ухвалою судді від 15.01.2021 відкрито спрощене позовне провадження у даій справі.

Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не зявилисяч, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялися належним чином, шляхом надсилання повісток та розміщення судового оголошення.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд установив таке.

20.12.2018 між Акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CL-156650, згідно з яким відповідачу було надано кредит у сумі 65000,00 гривень.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до умов договору, а саме пунктом 1 кредитного договору, Банк зобов`язується надати у власність Позичальникові грошові кошти на умовах повторності та цільового характеру використання, а Позичальник зобов`язується використовувати кредит на цілі, вказані в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплати проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених Кредитним договором.

Згідно з пунктом 2.1 кредитного договору банк видає Позичальнику кредит у сумі 65000,00 грн на строк до 19 грудня 2023 року.

Відповідно до пункту 4.2 Кредитного договору за користування Кредитом Позивальник сплачує Банку відсотки за процентною ставкою 47.69 % річних.

АТ «Кредобанк» зобов`язання за договором виконав, надавши ОСОБА_1 20.12.2018 грошові кошти в розмірі 65000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 72001234 (а. с. 08).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до пункту 6.1 кредитного договору Позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені цим Договором та/або додатками до нього.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до пункту 7.1 кредитного договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим кредитним договором Позичальник відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки, яка діяла в період прострочення нарахованої від суми кожного несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання Позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості Позичальника.

Згідно з пунктом 7.2 кредитного договору у випадку невиконання обов`язку, передбаченого пунктом 10.2 кредитного договору, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі (п`ять відсотків) від суми кредиту, що становить 3250 грн.

Пунктом 8.1 кредитного договору передбачено, що за невиконання зобов`язань за кредитним договором Позичальник несе повну відповідальність перед Банком усім належним йому майном, у тому числі грошовими коштами, на яке може бути звернено стягнення в порядку, передбаченому законодавством України.

Тобто сторони узгодили умови дострокового повернення кредиту, а також відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 526 Цивільного кодексуУкраїни зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення, невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України).

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексуУкраїни кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами за статтею 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості встановлено, що станом на 05.11.2020 за кредитним договором утворилася заборгованість в загальному розмірі 99572,52 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту - 63300,75 грн.; заборгованості за відсотками - 35009,99 грн.; заборгованості за пенею по простроченому тілу кредиту - 1261,78 грн.

Щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_2 , суд виходить з начтпуного.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність.

При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 14-712цс19 та підтверджений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 09 вересня 2020 року у справі № 14-127цс20, в постанові Касаційного цивільного Суду у складі Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 205/5882/18.

Судом встановлено, що на момент укладення кредитного договору № CL-156650 ОСОБА_1 перебував в шлюбі, таким чином солідарним відповідачем за даним договором є інший з подружжя, а саме - ОСОБА_2 . Відтак, суд дійшов висновку про солідарну відповідальність відповідачів та стягнення заборгованості також з ОСОБА_2 як солідарного боржника в зобов`язанні.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексуУкраїни загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті у їх сукупності, враховуючи доходить висновку, що позов Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9957 грн 25 коп. суд зазначає наступне.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України.

Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Із наведеного вище слідує, що сторона, яка заявляє вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язана надати відповідні докази, які у причинно-наслідковому зв`язку підтверджують затрачений час на правову допомогу, надану в справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та фактичну передачу виконаних адвокатом робіт, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Таким чином, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справа № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15 та інших.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: ордер на надання правової допомоги від 16.06.2020, виданий на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 11.02.2019, договір про надання правової допомоги від 11.02.2019.

Наведене дає підстави для висновку, що витрати позивача на правову допомогу у розмірі 9957,52 грн. є доведеними частково. Зокрема суд враховує, що представником позивача підготовлено позовну заяву та проведено аналіз справи, особистої участі представник позивача у судових засідання х не приймав.

Враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, час затрачений на їх виконання, а також складність даної справи, суд вважає співрозмірним та достатнім, часткове задоволення вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правничу допомогу, а саме в розмірі 3000 грн.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, що був сплачений позивачем при звернені до суду у розмірі 2102,00 грн.

Керуючись ст.ст.2, 4, 10, ч.3 ст.12, 76, 77-81, 259, 263-265, 280,354 ЦПК України, ст.ст. 14, 207, 530, 526, 610, 611, 625, 626, 628, 631, 638, 1048-1049, 1050, 1054 ЦК України, ч.1 ст.65, ст.61 СК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № CL-156650 від 20 грудня 2018 року в розмірі 99572 (дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят дві) гривні 52 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок судового збору по 1051 (одна тисяча п`ятдесят одна) гривні 00 копійок з кожного.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок витрат на професійну правову допомогу по 1500 (одній тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок з кожного.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: Акціонерне товариство «Кредобанк» (місце знаходження: 79026, м. Львів, вул. Сахарова, буд.78; );

Відповідач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В. Івасюта