КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/724/21
Провадження № 2/552/668/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.05.2021 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Шаповал Т.В.,

при секретарі - Дубовик І.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику осіб цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсними деяких пунктів кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 завернувся до суду з позовом до відповідачів Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсними деяких пунктів кредитного договору.

У обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19.06.2007 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір №PLOKGA00000071, відповідно до якого банк надав позивачу у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 45000 доларів США із строком повернення до 19.06.2017 року зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Всього ОСОБА_1 було сплачено кошти на фінансовий інструмент (комісію) у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати, за час дії Кредитного Посилався на те, що пунктом 7.1 кредитного договору передбачено сплату винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця у період сплати у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту (80,00 долари США щомісячно), однак у кредитному договорі не зазначено, які саме послуги за вказану винагороду надаються споживачу. Відповідач фінансовий інструмент, який значиться в п. 7.1. Кредитного договору ототожнив з Комісією. договору у розмірі 6 971,73 дол. США.А також незаконно Банк отримав винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі суми 1,50 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, що становить суму у розмірі 675,00 дол. США.Отже, всього незаконно отримано Відповідачем суму у розмірі 7 646,73 дол. США.

Також зазначив, що оскільки в Кредитному договорі сплата винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % річних від суми виданого кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу визначені в процентах від суми наданого кредиту щомісяця в період сплати відсотків за дострокове погашення кредиту згідно п.3.11 кредитного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору, тобто є змінною величиною, то такі умови суперечать положенням ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Несправедливими положеннями п.6.2, 7.1. кредитного договору щодо сплати позичальником винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця і період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного договору є підставою для визнання такого положення недійсним.

Просив суд визнати недійними пунктів 6.2. та 7.1. кредитного договору №PLOKGA00000071 від 19.06.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк», в частині сплати позичальником винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору.

Ухвалою від 24.02.2021 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

19.04.2021 року до суду від відповідача АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 45000.00 Долар США.При цьому зазначив, що до видачі кредиту сторонам була надана повна інформація про умови кредитування, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення тощо. При укладенні договорів між сторонами досягнуто всіх істотних умов, що підтверджується їх особистими підписами, а також дані договори укладалися сторонами добровільно, на підставі власного волевиявлення, без застосування з боку Банку будь-якого впливу чи тиску. Окрім того посилався на те, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16.06.2017 року по справі №552/620/17 позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за спірним кредитним договором. Під час розгляду даної справи представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково та не заперечували щодо стягнення в рахунок погашення заборгованості грошової суми у розмірі 8000 доларів США, при цьому наданий до суду розрахунок позовних вимог здійснений позивачем відповідно до умов укладеного між сторонами договору. Також зазначив, що з дати укладення спірного договору позивачу було достовірно відомо про його умови, права та обов`язки сторін, з якими позичальник погодився, про що свідчить його підпис, а відтак і строки позовної давності необхідно обраховувати з часу укладання договору, а не з моменту звернення позичальника до фахівців в галузі права, які роз`яснили останньому про порушення його прав як споживача фінансових послуг.

Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, застосувати відповідні правові наслідки пропуску строку позовної давності.

11.05.2021 року до суду від представника позивача ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої зазначила, що відповідач не врахував порушення ним норм Закону України «Про захист прав споживачів», а саме за положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої,п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Крім того зазначила, що рішення Київського районного суду м. Полтави від 16.06.2017 року не має відношення до даної справи, адже позивач не оспорює сам факт укладення договору, а лише оспорює окремі його пункти, які відповідач включив у договір неправомірно.

Також посилалась на те, що позивач дізнався про порушення його прав тільки в 2020 році, коли звернувся до ОСОБА_2 , фахівця у галузі права за юридичною допомогою. І тільки тоді ознайомившись з документами наданими позивачем вона повідомила йому про порушення його прав зі сторони відповідача під час укладення оспорюваних пунктів кредитного договору. Просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір №PLOKGA00000071 від 19.06.2007 року.

Згідно п.6.2 Договору при невиконанні Позичальником умов, передбачених п.2.2.11 Договору, Банк зобов`язаний здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту по рахунку. При цьому позичальник сплачує Банку винагороду, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими Позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахованими Банком на останній термін сплати. Оплата винагороди здійснюється в гривні у випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, винагорода сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 19 червня 2007 року по 19 червня 2017 року включно, у вигляді проста кредитна лінія у розмірі 45000 доларів США на наступні цілі: власні потреби у сумі 40000 доларів США, а також у розмірі 5000 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору . Період сплати вважати період з 20 по 27 число кожного місяця. Порядок погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячний платіж у сумі 635,39 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. У разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Також, судом встановлено та не оспорюється сторонами, що відповідач надав позивачу кредитні кошти у розмірі 45000 доларів США.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України передбачено, що, боржник вважається таким, що прострочив якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і положеннями Закону України «Про захист прав споживачів».

Положеннями частини п`ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки (пункт 3).

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої та сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що умови кредитного договору викладені в п.6.2, п. 7.1 є несправедливим, оскільки є такими, що підлягають сплаті на користь банку за дії, які він вчиняє на свою користь, а саме надання кредиту, ведення справи, укладення договору та інше.

Згідно з положеннями статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» в порядку передбаченому статтею 267 ЦК України 19.04.2021 року у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку пропуском позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в результаті включення АТ КБ «ПриватБанк» до умов кредитного договору, а саме до пунктів п.6.2, 7.1 були порушені права позичальника.

Як роз`яснено у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Однак, враховуючи, що з умовами викладеними в даному пунктах кредитного договору ОСОБА_1 був ознайомлений в день його підписання, і в цей же день мав можливість та довідався про порушення свого права, суд вважає, що перебіг строку позовної давності щодо визнання недійсними вказаних положень кредитного договору має обраховуватись відповідно до положень частини 1 статті 261 ЦК України, тобто з моменту коли ОСОБА_1 довідався або міг довідатися про порушення свого права, а саме від дня укладення та підписання кредитного договору з 19.06.2007 року.

У зв`язку з тим, що строк звернення з даним позовом ОСОБА_1 пропущений без поважних причин, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з підстав пропуску позовної давності.

Судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсними деяких пунктів кредитного договору відмовити.

Судові витрати за розгляд справи судом слід віднести за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ;

відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , адреса для листування 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.

Повний текст рішення виготовлено 26.05.2021 року.

Суддя Т.В.Шаповал