РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 року

м. Рівне

Справа № 565/301/21

Провадження № 22-ц/4815/1330/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Ковальчук Л.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Вараської міської ради, орган опіки і піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Воронюк Катерини Юріївни на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 07 липня 2021 року (ухвалене у складі судді Бренчук Г.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Вараської міської ради, орган опіки і піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 у якому просить позбавити його батьківських прав відносно неповнолітніх дітей.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Кожен має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 23 квітня 2015 року шлюб розірвано. Від спільного сімейного життя вони мають неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У період 2018-2019 років стосунки з відповідачем критично погіршилися. Він почав зловживати алкогольними напоями та вживати наркотичні засоби і чинити насильство по відношенню до неї, свідками чого ставали діти. Зазначає, що вона та діти проживають у м. Рівному у її сестри. Відповідач участі в житті дітей не бере, вони про нього згадують з острахом, бояться, що він десь їх перестріне чи забере до себе. Звертає увагу, що сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів на утримання дітей становить 257 689 грн. 80 коп., що засвідчує байдуже ставлення відповідача як батька до обов`язку із утримання дітей, він не цікавиться їхньою долею. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей, вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 07 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Вараської міської ради, орган опіки і піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Покладено на орган опіки та піклування виконавчого комітету Вараської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на наявність конфліктних стосунків між позивачем та відповідачем, відсутні підстави для висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Тому, враховуючи, що відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав, місцевий суд дійшов до переконання, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 є передчасним, а наведені позивачем доводи щодо необхідності вжиття такого крайнього заходу не підтверджені достовірними, достатніми та належними доказами у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Воронюк К.Ю. оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не достатньо ґрунтовно дослідив докази, у зв`язку з чим, висновки, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи. Наголошує, що відповідач до сьогоднішнього часу не цікавиться успіхами дітей в навчанні та вихованні, не піклується про їх духовний та фізичний розвиток, не створює умов для отримання ними освіти. Свідомо ухиляється від участі в їх дошкільному та шкільному житті, нехтуючи своїми батьківськими обов`язками, у тому числі щодо матеріального утримання дітей, оскільки аліменти належним чином не сплачує. Крім того, зауважує, що відповідач регулярно вчиняв фізичне, психологічне насильство в присутності дітей, перебуваючи у стані сп`яніння. У зв`язку з чим, вона була змушена переїхати з дітьми у м. Рівне до сестри, оскільки відповідач не давав їй спокою, а це негативно відобразилося на психологічному стані дітей.

Вважає, що подані до позовної заяви докази, доводять факт умисного ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов`язків, оскільки він не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, про їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з дітьми у обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 19 липня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу у них народилися донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 .

Рішенням Володимирецького районного суду від 23 квітня 2015 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 19 липня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції, актовий запис №126. Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно у розмірі 1/2 всіх видів його доходів, до досягнення дітьми повноліття але не менше 30 % (тридцяти відсотків) встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 березня 2015 року.

Після розірвання шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_5 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/5 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 серпня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 1364/203/30-21 від 27 січня 2021 року, який надано Вараським міським відділом державної виконавчої служби, розмір заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 станом на 01 січня 2021 року становить 211 202 грн..

Згідно розрахунку заборгованості № 1861/203/30-21 від 08 лютого 2021 року, який надано Вараським міським відділом державної виконавчої служби, розмір заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_5 станом на 01 лютого 2021 року становить 55 845 грн. 36 коп..

01 квітня 2021 року представник позивача звернулася до Вараського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерств юстиції (м.Львів) з адвокатським запитом про надання інформації, чи надсилали ОСОБА_2 документи щодо відкритих виконавчих проваджень та наявності заборгованості по несплаті аліментів на користь ОСОБА_1 .

На запит представника позивача Вараським міським відділом державної виконавчої служби надано відповідь № 5374/203/20-21 від 16 квітня 2021 року, що постанова про відкриття виконавчого провадження та розрахунок заборгованості зі сплати аліментів винесені на підставі виконавчого листа № 556/492/15-ц від 23 квітня 2015 року надсилались боржнику ОСОБА_2 для відому та виконання.

Дата надсилання постанови про відкриття виконавчого провадження та розрахунку заборгованості ОСОБА_2 Вараським міським відділом державної виконавчої служби не зазначена, доказів надсилання не надано. Також не надано інформації чи надсилали відповідачу документи щодо відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 565/1490/18.

Вараський районний відділ поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області у листі № В-1аз/215/01-2021 від 12 січня 2021 року повідомив, що упродовж 2018-2020 року ОСОБА_1 шість разів зверталася до Вараського відділу поліції з приводу різного роду конфліктних ситуацій. Чотири звернення розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян», списано в справу, одне звернення розглянуто згідно КУпАП, складено протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП, також було відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст. 125 КК України за фактом нанесення тілесних ушкоджень.

Позивачка повідомила суду, що кримінальне провадження за ч.1 ст. 125 КК України за фактом нанесення тілесних ушкоджень було списано, до суду матеріали не передавалися.

Відповідно до інформації Вараського міського центру соціальних служб від 16 лютого 2021 року № 107/04-01/21 02 жовтня 2019 року до Вараського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді звернулася ОСОБА_1 , яка повідомила, що її колишній чоловік ОСОБА_2 регулярно вчиняє стосовно неї фізичне, психологічне та економічне насильство в присутності спільних дітей.

Працівниками ВМЦСССДМ проведено оцінку сім`ї ОСОБА_1 . Провідним психологом проведено психологічну консультацію з нею та проінформовано про послуги, які надає Вараський міський центр соціальних служб для сім`ї та молоді.

02 грудня 2020 року ОСОБА_1 в телефонному режимі повідомила, що боїться виходити з дому тому, що ОСОБА_2 погрожує їй.

Провідним психологом та юрисконсультом Вараського міського центру разом з ОСОБА_1 було розпочато збір необхідних документів для підготовлення позову до суду для видачі обмежувального припису. Однак 04 грудня 2020 року ОСОБА_1 повідомила, що разом з дітьми переїхала до рідної сестри у м. Рівне для постійного місця проживання.

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи відділу реєстрації виконавчого комітету Вараської міської ради від 02 квітня 2018 року та від 25 січня 2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , по місцю реєстрації батька.

З грудня 2020 року позивачка та діти проживають у м. Рівне у сестри позивачки. Про зміну місця проживання позивачка відповідача не повідомляла.

У психолого-педагогічних характеристиках ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які надані класними керівниками та директором Вараського ліцею № 3, зазначено, що батько навчальними успіхами не цікавиться, з татом незнайомі.

У характеристиці ОСОБА_5 , яка надана вихователем та директором дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 6, вказано, що вихованням дитини займається мама, приводить і забирає дитину з дитячого садка також мама.

Згідно висновку органу опіки та піклування від 13 травня 2021 року № 08-855 орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Верховний Суд у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 465/3694/14-ц зазначив, що існування заборгованості по аліментах та невідвідування відповідачем навчального закладу дитини протягом одного навчального року у повній мірі не може свідчити про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків.

Наявність заборгованості за аліментами не є підставою для позбавлення особи батьківських прав.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 червня 2021 року в справі № 466/9380/17.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він є хронічними алкоголіками або наркоманами (п.4 ч.1 ст. 164 СК України), однак доказів про те, що відповідач має такі розлади здоров`я матеріали справи не містять.

Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

Вказаний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року в справі № 753/2025/19.

Апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду щодо відступлення від висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки на переконання колегії суддів він є недостатньо обґрунтованим. У ньому відсутні дані про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по утриманню дітей. Відсутні у ньому й обставин про намагання вказаного органу, як відповідального за захист прав дітей, об`єктивно визначити ставлення батька до дітей та яким чином позбавлення відповідача батьківських прав захистить їх інтереси. Тому, висновок органу опіки та піклування не може бути беззаперечним доказом для підтвердження факту умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та необхідності застосування до нього такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. При цьому, суд враховує, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.

Разом з цим, із висновку органу опіки та піклування вбачається, що ОСОБА_2 заперечує щодо позбавлення його батьківських прав стосовно дітей. Вказує, що борг по аліментах виник через те, що він не знав, що з нього стягнуті аліменти на утримання дітей. Від моменту народження дітей він, по мірі своїх сил та можливостей, надавав їм матеріальну допомогу та дбав про них. Наркотичні засоби та алкогольні напої він не вживає. У нього з колишньою дружиною напружені відносини, які інколи переходили в непорозуміння зі сварками, однак це ніяк не впливало на його ставлення до дітей. Вказує, що прикладає всі свої сили для того, щоб діти росли в повноцінній сім`ї.

Відповідно до роз`яснень викладених в п.15 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях того з батьків, який ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживає своїми батьківськими правами, жорстоко поводиться з дітьми, шкідливо впливає на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року(пункт 54 та пункт 58) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки, факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Суд бере до уваги, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Досліджені судом докази у своїй сукупності свідчать про наявність стійких конфліктних стосунків між позивачем та відповідачем, проте, вони не дають підстав для висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову та вірно врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи є передчасним.

Колегія суддів вважає, що родинний зв`язок між батьком і дітьми можливо відновити, а тому не вбачається доведеності обставин необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення його батьківських прав.

За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Воронюк Катерини Юріївни залишити без задоволення, а рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 07 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 12 листопада 2021 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.