Провадження № 2/760/3437/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2021 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Козленко Г.О.,

за участю секретаря - Король О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та просить суд:

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 жовтня 2005 року, видане на ім`я ОСОБА_1 , зареєстроване у реєстрі за № 2-2352, посвідчене державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Русіною Н.О. на 1/3 частку спадкового майна, яке складається з жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належав померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 9 Київською державною нотаріальною конторою 15 червня 1990 року Р № 4-4465, зареєстрованого в КМ БТІ 13 серпня 1990 року за № 29614;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 жовтня 2005 року, видане на ім`я ОСОБА_2 , зареєстроване у реєстрі за № 2-2347, посвідчене державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Русіною Н.О.на 1/3 частку спадкового майна, яке складається з жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належав померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 9 Київською державною нотаріальною конторою 15 червня 1990 року Р № 4-4465, зареєстрованого в КМ БТІ 13 серпня 1990 року за 3 29614;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 жовтня 2005 року, видане на ім`я ОСОБА_3 , зареєстроване у реєстрі за № 2-2342, посвідчене державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Русіною Н.О.на 1/3 частку спадкового майна, яке складається з жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належав померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 9 Київською державною нотаріальною конторою 15 червня 1990 року Р № 4-4465, зареєстрованого в КМ БТІ 13 серпня 1990 року за № 29614;

В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві. Батьком позивача був ОСОБА_4 , а матір`ю є ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивача ОСОБА_4 помер, про що 11 листопада 2004 року складено відповідний актовий запис за № 19167.

Після смерті ОСОБА_4 залишилась спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який належав померлому на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 9 Київською державною нотаріальною конторою 15 червня 1990 року Р № 4-4465, зареєстрованого в КМ БТІ 13 серпня 1990 року за № 29614.

Оскільки померлий ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповіту не залишив, то спадкування майна померлого здійснювалось тільки за законом.

Після смерті ОСОБА_4 все його майно у першу чергу за законом успадкували позивач, як син померлого, ОСОБА_2 також як син померлого та ОСОБА_3 як дружина, яка пережила померлого.

12 жовтня 2005 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Русіною Н.О. позивачу було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий номер: 2-2352, на 1/3 частину спадкового майна, яке складається з жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який належав померлому на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 9 Київською державною нотаріальною конторою 15 червня 1990 року Р № 4-4465, зареєстрованого в КМ БТІ 13 серпня 1990 року за № 29614.

В цей же день 12 жовтня 2005 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Русіною Н.О. Свідоцтва про право на спадщину за законом, на 1/3 частину спадкового майна, яке складається з житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який належав померлому на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 9 Київською державною нотаріальною конторою 15 червня 1990 року Р № 4-4465, зареєстрованого в КМ БТІ 13 серпня 1990 року за № 29614, було видано ОСОБА_2 , реєстровий номер 2-2347 та ОСОБА_3 , реєстровий номер: 2-2342.

В лютому 2020 року позивач дізнався, що дійсним батьком ОСОБА_2 є ОСОБА_5 , а не ОСОБА_4 .

Позивач вважає, що державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Русіною Н.О. невірно розподілена його частка в майні померлого ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_2 не є сином (дитиною) померлого ОСОБА_4 , а тому не мав права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

У зв`язку з порушенням його прав, позивач вимушений звернутися до суду.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.05.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Після усунення недоліків ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.06.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі.

Згідно з ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.01.2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Відзив на позовну заяву відповідачем ОСОБА_2 не подано.

Разом із тим, 29.06.2021 представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Петронюк Р.В. подана заява про застосування строків позовної давності у якій він вказує, що позовні вимоги ОСОБА_1 заявлені із спливом строку позовної давності, так як останній достеменно знав про те, що ОСОБА_4 не є біологічним (рідним) братом ОСОБА_2 , в строки ще до смерті батька. Під час прийняття спадку в 2005 році, фактично могло бути порушено майнове право ОСОБА_6 , та на думку представника відповідача, саме з цього часу має починатись розрахунок строків позовної давності. В підтвердження обізнаності позивача про відсутність споріднення ОСОБА_2 з померлим ОСОБА_4 , представник відповідача послався на письмові пояснення свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

30 липня 2020 року від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про визнання позовних вимог. В зазначеній заяві відповідач визнала позовні вимоги в повному об`ємі та просила їх задовольнити, розгляд справи по суті здійснювати без її особистої участі. У відзиві відповідач вказала про те, що коли ОСОБА_2 виповнилось 16 років, він змінив прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 », та по батькові з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 ». Зазначила, що ОСОБА_2 не є рідним братом позивачу, а є неповнорідним братом, а саме братом тільки по матері. Про дану обставину вона повідомила меншому сину -позивачу по справі у лютому 2020 року та надала свідоцтво про народження ОСОБА_2 , в якому в графі «Батько» зазначено - ОСОБА_5 .

13.07.2020 року від представника Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) до суду надійшли пояснення, в якому просить розглядати справу за його відсутності, за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи, у зв`язку із чим судом ухвалено про проведення судового розгляду у відсутність представника третьої особи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, просив застосувати строки позовної давності.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного,

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві, серія НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого ЗАГС Ленінградського району міста Києва 12.05.77 року батьком позивача ОСОБА_1 є померлий ОСОБА_4 та мати ОСОБА_3 - відповідач по справі.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої складу якої увійшов житловий будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1 , який належав померлому на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 9 Київською державною нотаріальною конторою 15.06.1990 року Р№ 4-4465, зареєстрованого в КМ БТІ 13.08.1990 року за № 29614.

Померлий ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповітів не залишив, відповідно спадкування майна здійснювалось за законом.

Після смерті ОСОБА_4 все його майно у першу чергу за законом успадкували позивач, як син померлого, відповідач ОСОБА_2 , також як син померлого та ОСОБА_3 як дружина, яка пережила померлого.

12.10.2005 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Русіною Н.О. позивачу було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий номер: 2-2352, ОСОБА_2 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий номер: 2-2347 та ОСОБА_3 - Свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий номер: 2-2342.

Отже, після смерті ОСОБА_4 його будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 успадкували ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах по 1/3 частці (частині) будинку кожен.

28 лютого 2020 року ОСОБА_2 Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства видано повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 відповідно до якого його батьком є ОСОБА_5 та матір`ю ОСОБА_3 .

Відповідно до відомостей, що містяться в Свідоцтві про зміну прізвища, імені, по батькові серія НОМЕР_3 від 22.12.1992 року ОСОБА_2 змінив прізвище з « ОСОБА_2 » на ОСОБА_2 », по батькові з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 », про що в книзі реєстрації актів про зміну прізвища, імені, по батькові 22.12.1992 року зроблено запис за № 133.

Позивач, посилаючись на те, що в 2020 році після повідомлення матері ОСОБА_3 про неповнорідність брата ОСОБА_2 , він звернувся до суду за захистом своїх прав, оскільки вважає, що відповідач ОСОБА_2 безпідставно включений до складу спадкоємців батька ОСОБА_4 та як наслідок безпідставно отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину жилого будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. 122 та 125 цього Кодексу.

Тобто, відповідно до Свідоцтва про народження ОСОБА_2 він походить не від спадкодавця ОСОБА_4 , а від ОСОБА_5 .

Згідно з ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню, оскільки свідоцтва про право на спадщину за законом видані після смерті ОСОБА_4 на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 є недійсними, з огляду на відсутність споріднення ОСОБА_2 з померлим, що є доведеним в ході судового розгляду та підтверджується належними та допустимими доказами. Оскільки видача оспорюваних свідоцтв призвела до невірного розрахунку часток у праві на спадщину за законом, порушене право позивача підлягає захисту.

Суд не погоджується з доводами представника відповідача ОСОБА_2 щодо спливу строків позовної давності, виходячи з часу обізнаності останнього.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки. За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для визначення початку перебігу виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права) , так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) фактори.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ст.ст.76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні принципу змагальності, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Суд вважає, що відповідачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів в підтвердження часу обізнаності позивача про відсутність споріднення ОСОБА_2 з ОСОБА_4 та порушення його прав у 2005 році внаслідок видачі оспорюваних свідоцтв на спадщину.

Матеріали спадкової справи, які були досліджені судом містять заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 від 12.10.2005 про прийняття спадщини після смерті чоловіка та батька ОСОБА_4 та включення ОСОБА_2 до складу спадкоємців (а.с.83).

Вказані заяви свідчать про те, що державним нотаріусом особи заявників, в тому числі особа ОСОБА_2 ,1976 року народження встановлювалась державним нотаріусом на підставі паспорту.

Повторне свідоцтво про народження відповідно до якого батьком ОСОБА_2 визначено ОСОБА_5 видано лише 2020 році.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позивачем доведено факт обізнаності відсутність повнорідності з братом у 2020 році, у зв`язку із чим суд вважає, що саме з такого часу у позивача виникло право на звернення до суду з даними вимогами.

Письмові пояснення свідків щодо часу обізнаності позивача з вищезазначеними обставинами, що надані представником відповідача до заяви про застосування строків позовної давності, суд до уваги не приймає, оскільки не вважає такі пояснення належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст.77,79 ЦПК України, оскільки такі особи в судовому засіданні не допитувались, присягу свідка не складали.

При цьому суд також приймає до уваги пояснення відповідача ОСОБА_3 , щодо того, що повторне свідоцтво про народження ОСОБА_2 було надане позивачу для ознайомлення лише в 2020 році, що спростовує посилання представника відповідача на сплив позовної давності.

Виходячи із наведеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 2522,40 грн підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст.ст.257,261,1216-1218,1261,1301 ЦК України, ст.121 СК України, ст.ст.12, 13, 76-80,233, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину - задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.10.2005, видане на ім`я ОСОБА_1 , зареєстроване у реєстрі за № 2-2352, посвідчене державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Русіною Н.О. на 1/3 частку спадкового майна, яке складається з жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належав померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою 15.06.1990 Р №4-4465, зареєстрованого в КМ БТІ 13.08.1990 за №29614.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.10.2005, видане на ім`я ОСОБА_2 , зареєстроване у реєстрі за № 2-2347, посвідчене державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Русіною Н.О. на 1/3 частку спадкового майна, яке складається з жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належав померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою 15.06.1990 Р №4-4465, зареєстрованого в КМ БТІ 13.08.1990 за №29614.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.10.2005, видане на ім`я ОСОБА_3 , зареєстроване у реєстрі за № 2-2342, посвідчене державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Русіною Н.О. на 1/3 частку спадкового майна, яке складається з жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належав померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою 15.06.1990 Р №4-4465, зареєстрованого в КМ БТІ 13.08.1990 за №29614.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 2522,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя - Г.О. Козленко