Номер провадження: 2/205/191/2021
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2021 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєвої А.О.
за участю: позивача - ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Друга Дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту сумісного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом,-
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Друга Дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту сумісного проживання та визнання права власності у порядку спадкування за законом.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є рідними сестрами, батьками яких є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Мати ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя батькам належало домоволодіння АДРЕСА_1 . Сестра позивача ОСОБА_4 була зареєстрована та разом з батьками проживали за вказаною адресою. Позивач, будучи зареєстрованою за іншою адресою, протягом 2004-2011 років проживала за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки сестра та батьки потребували догляду та допомоги. Далі позивач зазначає, що після смерті батьків відкрилась спадщина, відмову від якої ОСОБА_4 не заявляла, а отже є такою, що прийняла спадщину, однак документально спадщина оформлена не була. ІНФОРМАЦІЯ_3 сестра позивача ОСОБА_4 померла. Спадкоємцями другої черги після її смерті є ОСОБА_1 та ОСОБА_7 . ОСОБА_7 відмовилася від належної їй частини спадщини, про що надала відповідну заяву. Таким чином, ОСОБА_1 є такою, що прийняла спадщину у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1 . 05.06.2018 року позивач звернулась до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою державного нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. від 05.06.2018 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні докази фактичного прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та пропущено строк для подачі заяви про прийняття спадщини.
У зв`язку з вищевикладеним позивач змушена звернутися до суду та просити суд встановити факт сумісного проживання разом із сестрою ОСОБА_4 на день смерті за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за позивачем право власності у порядку спадкування за законом на вищевказане домоволодіння.
Представник відповідача у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк, подала відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень посилалася на те, що доказів проживання та надання допомоги позивачем її батькам та сестрі до суду не надано. Окрім того, у позивача був час до 21.04.2012 року аби прийняти спадщину після смерті ОСОБА_4 , однак із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори вона звернулася тільки 05.06.2018 року, із пропуском встановленого законодавством строку.
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі по мотивам, що викладені у позовній заяві.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову.
Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Другої Дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, у заяві просив розгляд справи проводити без участі представника відповідно до вимог чинного законодавства.
Будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 20.04.2021 року клопотання позивача про витребування доказів було задоволено. Вирішено витребувати у Другої Дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Ухвалою суду від 11.06.2021 року клопотання позивача про виклик та допит свідків по цивільній справі за вищевказаним позовом було задоволено. Вирішено у відкрите судове засідання, яке призначене на 02 вересня 2021 року о 15 год. 30 хв., викликати свідків: ОСОБА_8 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_9 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, а сторонами не оспорювалось те, що батьками позивача ОСОБА_10 та ОСОБА_4 є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 11, 12).
Судом також встановлено, що 11 серпня 1989 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 уклали шлюб, ОСОБА_10 було присвоєно прізвище « ОСОБА_12 » (а.с. 13).
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві часткової приватної власності, належало по Ѕ частці кожному, домоволодіння АДРЕСА_1 , на підставі рішення народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 19.02.1970 року (а.с. 14-15).
Судом також встановлено,ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис по смерть 1331 (а.с. 17).
Так само судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис по смерть 4926 (а.с. 16).
Матеріали не містять доказів того, що після смерті вказаних осіб будь-кому із спадкоємців було видано свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1 .
Більш того, суд вказує, що предметом поданого позов в межах розгляду даної цивільної справи не охоплювалась обставина встановлення факту прийняття спадщини після смерті вказаних осіб будь-яким із можливих спадкоємців.
Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 , виданим Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис по смерть 18 (а.с. 23).
Матеріалами справи підтверджено, що постановою державного нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. від 05.06.2018 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні докази фактичного прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті її сестри, ОСОБА_4 , та пропущено строк для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с. 26-27).
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
В даному випадку позивач звернулась до суду із позовом, предметом якого є визнання за нею речового права на майно у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 з підстав постійного проживав разом із таким спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, час відкриття спадщини є днем смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
За змістом ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Суд зазначає, що відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Таким чином, під час розгляду даної справи по суті, суд повинен встановити, що спірне майно входить до спадкової маси, яка утворилась після смерті ОСОБА_4 , та перевірити обставину сумісного проживання позивача із таким спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Стосовно наявності речових прав у спадкодавця на спірне майно, суд вказує про наступне.
Відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.
Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
В даному випадку стороною позивача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, щодо того, що домоволодіння АДРЕСА_1 на праві власності належало саме ОСОБА_4 на день її смерті.
Як вказувалось вище, матеріалами справи підтверджено лише обставина належності такого майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Суду не надано доказів того, що після смерті вказаних осіб саме ОСОБА_4 в порядку спадкування отримала право на таке домоволодіння у цілому.
Суд вимушений відхилити доводи сторони позивача щодо того, що ОСОБА_4 набула право власності на таке майно оскільки постійно мешкала із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у тому числі на час відкриття спадщини.
Так, в межах розгляду даної цивільної справи позивачем не заявлялось будь-яких вимог щодо встановлення факту прийняття спадщини у вигляді спірного домоволодіння ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Як наслідок, судом не досліджувались матеріали спадкових справ, що заведені після смерті таких осіб, не з`ясовувалось коло можливих спадкоємців, та не перевірявся факт сумісного проживання таких осіб на день відкриття спадщини.
Суд вказує, що зі змісту витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.09.2009 року вбачається, що такий витяг на підтвердження факту реєстрації права власності на спірне майно за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було отримано іншою, аніж ОСОБА_4 особою, - ОСОБА_7 , і саме для оформлення спадщини після смерті титульних власників такого домоволодіння.
Однак сторона позивача, будучи достеменно обізнаною про відсутність у спадкодавця ОСОБА_4 належним чином оформлених та зареєстрованих прав на майно у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1 будь-яких позовних вимог з цього приводу суду не заявляли.
Таким чином, суд вимушений дійти до висновку, про недоведеність обставини належності спадкодавцю ОСОБА_4 на праві власності спірного домоволодіння АДРЕСА_1 .
Щодо обставини сумісного проживання позивача із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини.
Так, згідно роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах спадкування» № 7 від 30.05.2008 року виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).
В даному випадку, судом встановлено, що ОСОБА_1 не була зареєстрована за однією адресою із спадкодавцем ОСОБА_4 .
На підтвердження факту сумісного проживання таких осіб суду були надані письмові докази у вигляді довідки № 1682 від 21.11.2019 року за підписом голови квартального комітету, про те що позивач мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , з 2004 року по 2011 рік без реєстрації, акт від 21.11.2019 року № 1682, підписаний від імені сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Разом із цим, допитана під час розгляду справи по суті в якості свідка підписант такого акту ОСОБА_9 надала суду пояснення зі змісту яких вбачається, що вона не була сусідкою ОСОБА_4 , вказаний акт підписала на прохання позивача, але дійсно мешкає біля вулиці Генерала Волівача, та інколи заходила в гості до спадкодавця за час життя останньої, де бачила позивача по справі. На питання головуючого, щодо періодичності таких відвідувань, та більш детального опису обставин, які б свідчили саме про постійне спільне проживання вказаних осіб, їх можливий спільний побут, організацію та уклад життя тощо, свідок так суду і не надала конкретної, точної відповіді. У зв`язку із чим, суд вимушений критично віднестись як до показань свідка, так і до змісту вказаного акту від 21.11.2019 року № 1682, який був підписаний таким свідком.
Щодо змісту довідки № 1682 від 21.11.2019 року то суд зазначає, що остання була складена зі спливом майже 8 років із дня подій, які такий доказ засвідчує. При цьому така довідка підписана особою, якою також було підписано і вказаний акт - ОСОБА_8 , у зв`язку із чим, суд також вимушений критично віднестись до її змісту.
Таким чином, приходячи до висновку, що позивачем не доведено як належності на праві власності спадкодавцю спірного майна, так і обставини постійного спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд вимушений постановити рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.
У зв`язку із чим, суд вважає, що сплачений судовий збір слід віднести на рахунок позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1262, 1269 Цивільного Кодексу України, ст. 3 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 4, 5, 81, 141, 258, 259, 263-265, 293, 315 ЦПК України, -
ВИРІШИВ:
2. Судові витрати по справі у вигляді судового збору віднести на рахунок Позивача.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 02.11.2021 року.

Суддя: Д.В. Мов