Справа № 147/379/21
Провадження № 2/147/312/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року смт.Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Натальчук О.А.,

із секретарем Свистун А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 р. ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що її син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на утриманні позивачки. Відповідач ОСОБА_2 тривалий час ухиляється від обов`язку утримувати дитину. Судовим наказом Тростянецького районного суду Вінницької області від 21.05.2018 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи з 27.04.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а тому позивачка просить збільшити аліменти на утримання сина та стягувати їх в подальшому в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. Також зазначає, що відповідач питаннями виховання та розвитку свого сина не займається, ухиляється від виховання дитини з 2014 року, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Враховуючи викладене, позивачка просила ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 , стягнути з ОСОБА_2 на її користь на утримання сина ОСОБА_3 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. до досягнення сином повноліття та стягнути всі судові витрати з відповідача на користь позивача.

Ухвалою суду від 24.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, зобов`язано відповідача надати відповіді на поставлені позивачкою питання та витребувано від Органу опіки та піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради письмовий висновок щодо розв`язання спору

27.08.2021 до суду надійшов відзив ОСОБА_2 на позовну заяву, в якому зазначає, що проти позовних вимог заперечує повністю та просить суд відмовити в їх задоволенні з наступних підстав. Зазначає, що дійсно є батьком ОСОБА_3 та за судовим наказом від 21.05.2018 своєчасно сплачує аліменти на користь позивача на утримання свого сина. Від спілкування з дитиною він ніколи не відмовлявся. В той же час, позивач не надає йому змоги спілкуватися із сином та вживає заходів із усунення його із життя дитини. Окрім того зазначив, що розмір витрат в сумі 10000 грн. за надання правничої допомоги, які позивачка просить стягнути з нього, є завищеним та стягненню не підлягають.

Ухвалою суду від 23.10.2021 р. задоволено клопотання позивача про залишення позовної заяви без розгляду в частині збільшення розміру аліментів. Позовну вимогу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради, в частині збільшення розміру аліментів, залишено без розгляду. Закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради, про позбавлення батьківських прав та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву в якій зазначила, що позов в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 підтримує та просить задовольнити. Також просила розглянути справу без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що керуючись ст.206 ЦПК України, повністю визнає заявлені позивачем вимоги в частині позбавлення батьківських прав і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову в цій частині. Окрім того, відповідачем було подано заяву про розгляд справи без його участі.

В судове засідання представник третьої особи не з`явилася, подала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 підтримує. Просила розглянути справу без участі представника органу опіки та піклування.

Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст.211 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 22.12.2010 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, позивач та відповідач є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Згідно довідки Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області №203 від 08.04.2021, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , та до складу її сім`ї входять: співмешканець - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає без реєстрації (а.с.9).

Судовим наказом Тростянецького районного суду від 21.05.2018 р. стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.04.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8).

З акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 08.04.2021 р. складеного в АДРЕСА_1 , вбачається, що матеріально-побутові умови проживання ОСОБА_3 відповідають умовам проживання та виховання неповнолітньої дитини. (а.с.10).

30.03.2021 р. директором Летківської загальноосвітньої школи видана довідка про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається у 4 класі. Данило має належний зовнішній вигляд, забезпечений навчальним приладдям, спортивним одягом та інвентарем, не пропускає навчальних занять без причини. Питанням навчання та перебування Данила у школі, зв`язок з класоводом забезпечує матір ОСОБА_1 . Батько учня не цікавився успіхами та шкільними потребами ОСОБА_5 (а.с.11).

Висновком Органу опіки та піклування Тростянецької селищної ради затвердженого рішенням виконавчого комітету Тростянецької селищної ради №158 від 06.08.2021 визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 (а.с. 69).

До відзиву на позов ОСОБА_6 надав довідку про доходи, довідку з місця робити, характеристику, довідку про реєстрацію місця проживання, копії квитанцій, копію рішення суду від 03.11.2020 р. (89-102).

Разом з тим, у зв`язку з визнанням позову відповідачем, суд не досліджує надані ОСОБА_2 докази по справі.

Конвенція про права дитини, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, визнаючи, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, забезпечує те, щоб дитина не розлучалася з батьками в всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є - першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, крім того зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частина 4 ст. 155 СК України передбачає покладання на батьків відповідальності, встановленої законом, за ухилення їх від виконання батьківських обов`язків.

Відповідно до діючого СК України, до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачено застосування таких правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, зокрема, позбавлення батьківських прав.

Положенням ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, жорстоко поводяться з дитиною , є хронічними алкоголіками або наркоманами.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви … про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною, однак не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.1 ст.166 СУ України)

Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, а також прояву з його боку щонайменшої батьківської турботи.

Окрім того, в судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для ОСОБА_2 у належному вихованні дитини.

Враховуючи наведені обставини, зважаючи на те, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, не з`явився до суду для участі у розгляді даного питання, що свідчить про його небажання брати участь вихованні дитини та зберегти зв`язок із дитиною, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 .

Надані докази є підтвердженням того, що позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним, оскільки останній допустив свідоме нехтування своїми обов`язками. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу положення статтей 169 та 170 СК України, згідно яких, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини його батьком, суд за його заявою може постановити рішення про поновлення батьківських прав відносно сина.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні позивача до суду у квітні 2021 р., ОСОБА_1 просила, зокрема стягнути з відповідача на її користь усі понесені судові витрати.

Разом з тим, у заяві від 01.11.2021 р. (а.с.150) зазначила, що підтримує свій позов в частині позбавлення батьківських прав, а тому суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 206, 247, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради, про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , відносно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українка, громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Третя особа - Орган опіки та піклування Тростянецької селищної ради, місцезнаходження якого зареєстровано за адресою: 24300, Вінницька область, Гайсинський район, смт. Тростянець, вул. Соборна, 77.

Повний текст рішення складено 08.11.2021 р.

Суддя О.А. Натальчук