Дата документу 17.11.2021 Справа № 337/1459/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 334/1459/20Головуючий у 1-й інстанції Ширіна С.А. Повний текст рішення складено 02.04.2021 року.
Пр. № 22-ц/807/2354/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , яка з 09.10.2021 року є недієздатною особою та має опікунів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, як орган опіки та піклування, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом вселення та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним первісним позовом (т.с. 1 а.с. 3-5), в якому просила визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування свого первісного позову позивач зазначала, що вона є користувачем приміщення квартири АДРЕСА_1 та постійно проживає в ній з 1968 року на підставі ордеру на житлове приміщення № 2574 серії АБ-1 від 13 травня 1986 року. Разом із нею у вказаній квартирі зареєстровані та постійно проживають її мати ОСОБА_6 , 1940 р.н., її дочка ОСОБА_7 , 1998 р.н., її вітчим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Окрім того, відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вищевказаній квартирі зареєстровані. Проте, з 2008 року фактично не проживають за місцем реєстрації, будь-яких речей в їх будинку немає. Всі витрати на утримання будинку та сплату житлово-комунальних послуг несе позивач. Позивач в не змозі оформити субсидію. Враховуючи, що нарахування плати за комунальні послуги здійснюється з розрахунку на всіх зареєстрованих осіб, позивач з посиланням на ст.ст. 71,72 ЖК України просила задовольнити позов.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Ширіну С.А. (т.с. 1 а.с. 19).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 23) відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Залучено до участі у цій справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, місцезнаходження: м. Запоріжжя, бул. Будівельників, буд. 19.

У липні 2020 року від відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 надійшла зустрічна позовна заява (т.с. 1 а.с. 85-89), в якій останні просили:

- у задоволенні вимог первісного позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі;

- усунути їм перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом їхнього вселення до квартири, та зобов`язати ОСОБА_1 не чинити їм перешкоди в користуванні цією квартирою;

- стягнути з відповідача все понесені ними судові витрати у зв`язку із розглядом цієї справи.

В обґрунтування вищезазначеної зустрічної позовної заяви зазначали, що ОСОБА_9 порушує їх право на користування житловим приміщенням внаслідок тривалого конфлікту з приводу користування цим житловим приміщенням, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду першої інстанції від 09 вересня 2020 року (т.с. 1 а.с. 114), зустрічний позов відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у цій справі об`єднано в одне провадження із первісним позовом, здійснено перехід із спрощеного позовного провадження до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2021 року (т.с. 2 а.с. 67-70) у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_1 у цій справі відмовлено, зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 80-83) просила рішення суду першої інстанції скасувати частково в частині відмови у задоволенні її первісних позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині, а саме задовольнити позовні вимоги позивача у цій справі у повному обсязі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 2 а.с. 90).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (т.с. 2 а.с. 104), дану справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 106), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів апеляційного суду, а також щорічної і додаткової відпусток судді-доповідача (т.с. 2 а.с. 116, 148).

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (т.с. 2 а.с. 132-133) і ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_10 (т.с. 2 а.с. 135-139) подали апеляційному суду відзиви на вищезазначену апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі.

Інші учасники цієї справи своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом не скористались.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 118-121, 123), у тому числі через своїх представників, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та представник Районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, як органу опіки та піклування, не з`явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили.

17.11.2021 року від представника ОСОБА_5 адвоката Усенка А.В. надійшло клопотання із додатком рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2021 року у справі ЄУН 337/3704/20, яке набрало законної сили 09.10.2021 року (т.с. 2 а.с. 151-156, та за змістом якого (витяг із ЄДРСР т.с. 2 а.с. 160-163) визнано недієздатною ОСОБА_6 , яка приймає участь у цій справі, як третя особа, та опікунами якої на сьогодні визначено двох осіб: первісного відповідача ОСОБА_5 та первісного відповідача ОСОБА_1 .

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , представника Районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, як органу опіки та піклування, і на підставі ст. ст. 371, 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив: розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутністю первісного позивача ОСОБА_1 , яка одночасно є опікуном третьої особи ОСОБА_6 , представника ОСОБА_1 - адвоката Рудюк В.О. (т.с. 2 а.с. 85-86), представника первісних відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 адвоката Кущ Є.Є., первісного відповідача ОСОБА_5 , яка одночасно є опікуном третьої особи ОСОБА_6 , представника ОСОБА_5 - адвоката Усенка А.В. (т.с. 2 а.с. 140-141), Суховеркової А.Ю.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення всіх учасників цієї справи, що з`явились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що всі учасники цієї справи із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували, окрім ОСОБА_1

ОСОБА_1 в особі свого представника оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині відмови у задоволенні її первісного позову.

За таких обставин, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі її представника і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 .

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо не оскаржуваної частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні первісного позову позивача ОСОБА_1 у цій справі, керувався ст.ст. 2-5, 10-13,77-81,89, 263-265, ЦПК України,ст. ст. 9, 71, 72 ЖК України та виходив із недоведеності первісного позову ОСОБА_1 , відсутності правових підстав для задоволення останнього у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 13.05.1986 року Виконавчим комітетом Запорізької міської ради народних депутатів видано на ім`я ОСОБА_11 ордер №2574 на квартиру АДРЕСА_1 на сім`ю з п`яти осіб: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (мати), ОСОБА_13 (донька), ОСОБА_14 (донька) та ОСОБА_15 (донька) (т.с. 1 а.с. 10).

Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої МКП «Основаніє» у зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_6 (власник особового рахунку), ОСОБА_8 (чоловік власника особового рахунку) ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (доньки власника особового рахунку), ОСОБА_4 , ОСОБА_7 (онуки власника особового рахунку). Квартира є неприватизованою (т.с. 1 а.с.45).

Свідок ОСОБА_16 у суді першої інстанції повідомила, що вона працює Запорізькому центрі первинної медико-санітарної допомоги №5 сімейним лікарем. Раз на тиждень вона проводить огляд ОСОБА_6 . В квартирі мешкають ОСОБА_1 , її донька та чоловік ОСОБА_6 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вона в квартирі не зустрічала. Вони до неї, як до лікаря, щодо виклику до ОСОБА_6 не зверталися. Вона приходила до ОСОБА_6 ввечері.

Свідок ОСОБА_17 в суді першої інстанції повідомила, що вона доглядає з весни 2019 року ОСОБА_6 . З ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не знайома, в квартирі їх не бачила. Їх особисті речі з`явилися в шафі, яка знаходиться в кімнаті ОСОБА_6 з серпня 2020 року. Коли вона приходить доглядати ОСОБА_6 двері в кімнатах відчинені. Де працює ОСОБА_5 вона не знає, не виключає, що коли вона приходила до ОСОБА_6 . ОСОБА_5 була на роботі. До весни 2020 року ОСОБА_3 не приходила до матері.

Свідок ОСОБА_18 в суді першої інстанції повідомила, що вона є сусідкою та мешкає в квартирі АДРЕСА_3 з 2000 року. ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до матері не приходили. Влітку вони приходили вивозили матір на візку. В квартирі проживає ОСОБА_1 її донька чоловік ОСОБА_6 та ОСОБА_6 . Два роки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не було взагалі. Вони з`явилися влітку. В квартиру АДРЕСА_4 вона заходила тільки тоді коли ОСОБА_1 казала, що дівчат не має. Вона йшла та перевіряла, що їх не має. Це відбувалося зранку або після обіду. Без запрошення ОСОБА_1 вона до квартири не приходила. ОСОБА_1 ніколи не чинила перешкоди ОСОБА_3 щодо проживання в квартирі. Вона підписувала акт про не проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , оскільки вона їх там не бачила. З весни 2020 року до ОСОБА_6 приходить доглядальниця. Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що приходили ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_19 в суді першої інстанції повідомила, що вона є сусідкою. ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в квартирі не мешкають. Влітку бачила, як ОСОБА_5 привозила до квартири телевізор. В квартиру АДРЕСА_4 вона ніколи не приходила, так як мешкає на першому поверсі. Акт про не проживання в квартирі АДРЕСА_4 підписувала. Вона кожного дня гуляє з онукою в дворі з 14-00 до 18-00 години. З якого часу працює доглядальниця вона не пам`ятає. Доглядальниця приходить на ніч, коли ОСОБА_1 йде на роботу. В обідній час вона сидить біля вікна та бачить хто приходить. До квартири, де мешкає ОСОБА_1 , коли підписувала акт про не проживання, вона не заходила. ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з`явилися в квартирі тільки, тоді коли ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом. Вона може стверджувати, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_4 не проживали в літній період. За інший період їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_20 в суді першої інстанції повідомив, що він - двоюрідний брат ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в квартирі не проживають. В 2015 році він робив ремонт в ванній кімнаті. В 2017 році міняв лінолеум в квартирі. Це він робив на прохання ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_21 у суді першої інстанції повідомила, що вона подруга ОСОБА_1 .В квартирі АДРЕСА_4 проживає ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 . В квартирі чотири спальних ліжка. ОСОБА_6 захворіла в 2018 році. В 2018 році вона допомагала робити ремонт. ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з донькою з жовтня 2019 року по квітень 2020року в квартирі не проживали. Акт про їх не проживання вона підписувала. Вони ніколи там не проживали. З літа 2018 року доглядала за ОСОБА_6 . З січня 2021 року не доглядає. Влітку 2020 року бачила ОСОБА_3 , ОСОБА_5 . ОСОБА_5 приходила прибирала. З літа з`явилися в квартирі телевізор, тумба, пральна машина, стіл.

Свідок ОСОБА_22 в суді першої інстанції повідомила, що сусідка ОСОБА_6 . Товаришує з нею. В 2006 році вона познайомилася з ОСОБА_23 . Приходила 3-5 разів до ОСОБА_6 та бачила там ОСОБА_23 . Влітку бачила її декілька разів. ОСОБА_24 спілкувалася з нею та ОСОБА_25 . На протязі декількох років бачила, як ОСОБА_23 вранці йде на роботу. В кімнаті бачила диван, ліжко. ОСОБА_23 мешкає з матір`ю в одній кімнаті. В квартирі ОСОБА_3 не бачила. ОСОБА_26 казала, що у неї три доньки. ОСОБА_4 не бачила.

Свідок ОСОБА_27 в суді першої інстанції повідомив, що він чоловік ОСОБА_5 . З 2019 року він не проживає з ОСОБА_5 . Останні три роки він мешкає з сином, а дружина мешкає з матір`ю. Раніше ОСОБА_5 проживала з ним. ОСОБА_5 працює в ТЦ «Україна», іноді їздить в відрядження. В жовтні 2020 року ОСОБА_5 викликала поліцію, так як в кімнаті, де мешкала ОСОБА_23 з матір`ю, ОСОБА_3 разом з чоловіком встановили замок на двері. ОСОБА_3 винесла ліжко матері з матір`ю в іншу кімнату до ОСОБА_1 . Хто де мешкає в квартирі йому не відомо.

Свідок ОСОБА_28 в суді першої інстанції повідомив, що він - сусід. Раз на два тижня бачить ОСОБА_5 з матір`ю. ОСОБА_5 гуляє з матір`ю. В квартирі мешкає ОСОБА_1 з донькою. ОСОБА_5 приходить. Хто мешкає в квартирі йому не відомо. В квартирі він ніколи не був.

Свідок ОСОБА_29 в суді першої інстанції повідомила, що вона - подруга ОСОБА_3 . Навесні 2020 року вона зустріла ОСОБА_30 , яка скаржилася, що до неї погано відносяться, коли вона приходить до матері та батька. ОСОБА_1 свариться з нею. Останнім часом вона бачила ОСОБА_3 біля дому, ОСОБА_30 казала, що їй не дають комфортно почувати себе вдома. Останні десять років вона ОСОБА_5 не бачила. ОСОБА_3 часто гуляє з сином на майданчику.

Свідок ОСОБА_3 в суді першої інстанції повідомив, що він - колишній чоловік ОСОБА_3 . З 2001 року по жовтень 2020року він разом мешкав з ОСОБА_3 . Вони раз на тиждень ходили до батьків ОСОБА_30 . ОСОБА_30 мала вільний доступ до квартири. Два роки тому виникли проблеми з доступом до квартири. В жовтні 2020 року він вставив замок на двері кімнати квартири, де мешкали батьки ОСОБА_3 .Його про це просила ОСОБА_3 . Речі в квартиру ОСОБА_30 перевезла, одяг, посуд. Донька Таїсія мешкає з ним, так як всі кімнати зайняті. ОСОБА_30 ходить до матері доглядає за нею. Більший час вона знаходиться там, а до куми йде ночувати. Вона приходить до нього, готує їжу, а потім іде до матері. Донька ОСОБА_1 дала ОСОБА_30 ключ від квартири, щоб вона зробила дублікат. Коли переносили ліжко в іншу кімнату, кімната була порожня. Зі слів ОСОБА_30 йому відомо, що ОСОБА_5 в квартирі не мешкає.

Відповідно до акту від 06.04.2020 року про непроживання, складеного позивачем ОСОБА_1 та підписаного сусідами ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 вбачається, що ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не мешкають за адресою: АДРЕСА_2 з 2008 року (т.с. 1 а.с.11).

Через наявні протиріччя показів свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 щодо непроживання в квартирі АДРЕСА_1 відповідачів з даними, викладеними в зазначеному акті, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що цей акт не може бути прийнятий до уваги.

Так, суд першої інстанції правильно відхилив доводи представника позивача, що саме ОСОБА_1 здійснювала оплату за житлово-комунальні послуги, оскільки в квитанціях про оплату житлово-комунальних послуг зазначено прізвище платника ОСОБА_6 (т.с. 1 а.с. 13-15,131-140, 154-155, 164166).

Показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 суд першої інстанції правильно вважав суперечливими та непереконливими, так як вони не підтверджують та не спростовують факт та причини непроживання відповідачів в спірній квартирі.

При цьому, суд першої інстанції правильно встановив, що свідки також зазначали: - свідок ОСОБА_19 - що вона ніколи в квартиру АДРЕСА_1 не заходила; - свідок ОСОБА_17 - що вона не виключає, що коли вона приходила до ОСОБА_6 . ОСОБА_5 була на роботі; - свідок ОСОБА_18 - що вона приходила в квартиру АДРЕСА_1 вранці або вдень тільки за запрошенням ОСОБА_1 , щоб засвідчити факт відсутності відповідачів.

Судом першої інстанції також правильно було не взято до уваги у цій справі інформаційний лист від 12.07.2020 року щодо непроживання ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1 до 06 липня 2020 року (т.с. 1 а.с. 153), в якому зазначені прізвища осіб, номера квартир, оскільки особи в якості свідків в судовому засіданні покази суду не надавали. Крім того, суд першої інстанції правильно встановив, що невідомо ким саме було складено зазначений інформаційний лист.

Вимоги про визнання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням а саме квартирою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 пред`явлено на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на підставі ст. 71 ЖК УРСР та у визначеному ст. 72 ЖК УРСР порядку, передбачає обов`язкове з`ясування причин відсутності особи у жилому приміщенні, так як відсутність особи з поважних причин виключає визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Суд першої інстанції правильно вважав, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст. 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.

При цьому, судом першої інстанції було правильно встановлено, що за період з 2008 року до 2020 року первісним позивачем ОСОБА_1 не надано належного доказу, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не проживали у спірній квартирі без поважних причин, обов`язок доказування лежить на сторонах, суд не вправі з власної ініціативи збирати докази, що стосуються предмета спору.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності (постанова Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року справа № 490/12384/16-ц).

Саме по собі непроживання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у зазначеній квартирі певний час не є безумовною підставою для задоволення позову про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, доказів непроживання останніх в квартирі без поважних причин понад шість місяців позивачем ОСОБА_1 не надано, між учасниками справи існують конфліктні стосунки з приводу користування квартирою, що не заперечувалось ними у суді першої інстанції (ст. 82 ч. 1 ЦПК України).

Відтак, суд першої інстанції правильно встановив, що позовні вимоги первісним позивачем ОСОБА_1 у цій справі не доведено, правові підстави для задоволення первісного позову відсутні.

Крім того, судом першої інстанції також правильно було встановлено, що позивач ОСОБА_1 не обґрунтувала, яким чином реєстрація відповідачів, які вселилися та зареєстровані у спірній квартирі за згодою наймача та членів сім`ї наймача, перешкоджає їй в реалізації її права користування житловим приміщенням.

При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні первісного позову позивача ОСОБА_1 у цій справі.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 дублюють доводи первісного позову ОСОБА_1 у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі в частині вирішення первісного позову ОСОБА_1 (відмови в його задоволенні), а лише відображають позицію останньої у цій справі, яку вона та її представник вважають єдино правильною та єдино можливою.

Саме по собі непроживання у певний час у вищезазначеній спірній квартирі будь-кого із зареєстрованих у ній первісних відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

- які є повнолітніми дієздатними особами та мали чи мають своїх інших членів сім`ї,

- але не мають іншого належного їм на праві власності житла (т.с. 1 а.с. 94-96, 128), а лише на праві тимчасового користування без зміни реєстрації (гуртожиток тощо; належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні),

- та які вже повернулись на проживання до спірної квартири, є їх речі у спірній квартирі,

- у тому числі зі згоди інших зареєстрованих у цій квартирі повнолітніх дієздатних осіб ОСОБА_8 (батько та дід відповідачів) та ОСОБА_6 (основний квартиронаймач та мати і бабуся відповідачів), оскільки остання лише з 09.10.2021 року, тобто вже після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення у цій справі (26.03.2021 року) була визнана недієздатною та їй у тому числі було призначено опікуна первісного відповідача ОСОБА_5 , яка у тому числі на за запитання апеляційного суду, як опікун третьої особи у цій справі - ОСОБА_6 , звісно, заперечувала проти задоволення первісного позову ОСОБА_1 у цій справі,

- які ( ОСОБА_8 та ОСОБА_6 ) не визнавали у судовому порядку до цього відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (дочок та онук) такими, що втратили право користування цією спірною квартирою та не приєднались до позову на стороні позивачів до них у цій справі іншої дочки ОСОБА_1 , та, відповідно, які завжди визнавали та визнають досі їх (первісних відповідачів) право користування цією спірною квартирою (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), не заперечували, щоб останні приймали участь у приватизації цієї 4-кімнатної (т.с. 1 а.с. 10) спірної квартири (т.с. 1 а.с. 9) у встановленому законом порядку, оскільки ця квартира отримувалась за ордером ОСОБА_31 свого часу у тому числі на дочок первісного позивача ОСОБА_32 , первісних відповідачів (дочок основного квартиронаймача) ОСОБА_33 та ОСОБА_34 (т.с. 1 а.с. 10),

- між якими (саме лише дочками) існує спір з приводу користування цією квартирою, та періодично виникають конфліктні ситуації, що визнається учасниками цієї справи (ст. 82ч.1 ЦПК України),

- не може бути і не є підставою при вищевикладених правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставинах цієї справи для задоволення судом у цій справі первісного позову ОСОБА_1 про визнання первісних відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування цією спірною квартирою у цій справі на підставі ст. 71 ЖК УРСР.

Суд першої інстанції розглянув дану справу в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування первісного позивача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_1 та представник останньої не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування первісного позову ОСОБА_1 у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, та зокрема стороною первісного позивача ОСОБА_1 апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті в частині, яка є предметом апеляційного оскарження.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги первісного позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, (в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 ) є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України рішенням в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, було вирішено питання про судові витрати, пов`язані із розглядом первісного позову ОСОБА_1 судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни в частині, яка є предметом апеляційного оскарження.

Також того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови первісному позивачу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок первісних відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Разом із цим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що ОСОБА_1 не позбавлена права у подальшому окремо від цієї справи у позасудовому чи судовому порядку вирішувати питання про стягнення:

- плати за житлово-комунальні послуги по спірній квартирі з інших зареєстрованих у цій квартирі повнолітніх дієздатних осіб в порядку регресу в разі наявності у неї належних письмових доказів сплати у повному обсязі останніх виключно нею,

- як опікун, - аліментів з інших повнолітніх дієздатних дочок на утримання недієздатної матері - ОСОБА_6 в разі ненадання останніми матеріальної допомоги на її утримання у добровільному порядку.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2021 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 25.11.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.