Провадження № 2/263/164/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2021 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполь Донецької області у складі: головуючого судді Ковтуненко В.О., при секретарі Татар О.М., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, звернувся до суду з позовом до КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства», в якому просить скасувати борг у розмірі 5164,73 гривень нарахований за період 01 червня до 10 жовтня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у квітні 2019 року позивач отримав від КП «МВУВ КГ» повідомлення про необхідність проведення повірки з 09.04.2019 року по 09.05.2019 року лічильника використання холодної води. Було введено в експлуатацію вузол обліку холодної води 10 жовтня 2019 року. Проведення перевірки лічильника було здійснено в помешканні без зняття та опломбовано 10 жовтня 2019 року. Однак з червня 2019 року по 10 жовтня 2019 року нарахування за послуги водопостачання та водовідведення проводилося за нормами, а не за показниками лічильника. У квартирі для обліку об`ємів використаної холодної води встановлено лічильник марки MINOMESS, заводський номер 061179378, облік показників якого, ведеться по особовому рахунку № НОМЕР_1 . У листі КП «МВУВ КГ» від 29.10.2019 року позивачу за період з 09 квітня 2019 року по червень 2019 року оплата за послуги водопостачання та водовідведення нараховувалась за середньомісячними показниками засобів обліку, відповідно до кількості зареєстрованих осіб., так відповідач змінив для нього схему оплати з фактично спожитої на нормативну, що обраховується згідно з кількістю зареєстрованих осіб. На даний час відповідач вимагає від нього сплату за заборгованість у сумі 5164,73 гривень. Не погоджуючись із вказаними діями відповідача та вважаючи їх незаконними, він змушений звернутись до суду із вказаним позовом за захистом свого порушеного права.

Ухвалою суду від 06 грудня 2019 року відкрите провадження у справі та призначене підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 06 листопада 2020 року підготовче провадження закрите та справа призначена до розгляду.

Позивач позов підтримав. Наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. У наданому відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Відповідно до чинного законодавства, повірку лічильників треба провести не пізніше закінчення терміну міжповірочного інтервалу, встановленого для даного лічильника. Термін проведення періодичної повірки засобів обліку води не повинен перевищувати 30 днів. На час відсутності вузла комерційного обліку з проведенням перевірки (ремонту) ведення комерційного обліку здійснюється розрахунок відповідно до «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» з урахуванням середнього споживання питної води протягом попередніх 12 місяців. Несанкціоноване втручання у роботу вузлів розподільного обліку забороняється. 09.04.2019 року позивачу було надано повідомлення про необхідність здійснення повірки приладу обліку холодної води або ввести вузол обліку в експлуатацію у строк до 09.05.2019 року, однак позивачем вказаний строк було пропущено, та введено в експлуатацію вузол обліку холодної води 10.10.2019 року. Таким чином, за квітень 2019 року нарахування проводилось за середнім споживанням холодної води, а з червня 2019 року по 10 жовтня 2019 року нарахування проводилось відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та розділу Х Методики, як до приміщення не оснащеного вузлом розподільного обліку холодної води.

Позивачем на адресу суду спрямовано відповідь на відзив, у якому зазначено, що держана повірка приладу обліку холодної води, має здійснюватись відповідачем самостійно, за власний рахунок. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх обов`язків позивачу за період з 09 квітня 2019 року по червень 2019 року нарахована за послуги водопостачання та водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Договором про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення гарячої води укладеного між сторонами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з постачання холодної води та водовідведення, які надає Комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» у квартиру АДРЕСА_1 .

Пунктами 9, 30, 32 Правил № 630 передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

Відповідно до частин другої, третьої статті 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11 лютого 1998 року № 113/98-ВР засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповіркові інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади у сфері метрології. Підприємства, організації та фiзичнi особи зобов`язані своєчасно (з урахуванням установлених мiжповiрочних iнтервалiв) подавати засоби вимірювальної технiки на повiрку. Порядок подання фізичними особами, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов`язані з повіркою, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Згідно з частиною четвертою статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05 червня 2014 року № 1314-VII, який набрав чинності 01 січня 2016 року, періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Періодична повірка проводиться за рахунок тарифів на електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Однак, ні Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», ні Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, не передбачений механізм відшкодування понесених витрат.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІУ державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на принципі забезпечення функціонування підприємств, установ та організацій, що виробляють, виконують та/або надають житлово-комунальні послуги, на умовах самофінансування та досягнення рівня економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. Відповідно до ст.30 даного Закону державне регулювання цін/тарифів базується на принципі відповідності рівня цін/тарифів розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво І Статтею 31 даного Закону передбачено, що виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.

Тобто, витрати, понесені виконавцем чи виробником послуг повинні бути сплачені споживачами у складі ціни (тарифу) таких послуг, які встановлюються органами уповноваженими здійснювати встановлення тарифів.

Відповідно до норм статей 2, 5 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" вбачається, що органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (надалі за текстом - Комісія), яка застосовує засоби регуляторного впливу на суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, зокрема, шляхом встановлення тарифів на комунальні послуги.

Згідно зі змістом пункту 2 Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення (надалі за текстом - Порядок), затвердженого на підставі Постанови Кабінету Міністрів України "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги " № 869 від 01 червня 2011 року, вбачається, що Порядок застосовується під час встановлення Комісією та органами місцевого самоврядування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення для суб`єктів природних монополій, а також для суб`єктів господарювання на суміжних ринках та поширюється на таких суб`єктів під час розрахунку таких тарифів.

Тарифи на централізоване водопостачання та водовідведення, встановлюються для КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг відповідно до Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».

Відповідно до пункту 24 вищезазначеного Порядку встановлено, що до складу витрат на збут включаються витрати, безпосередньо пов`язані зі збутом послуг централізованого водопостачання та водовідведення споживачам, зокрема, витрати на періодичну повірку, опломбування, обслуговування та ремонт (включаючи демонтаж, транспортування та монтаж) засобів обліку води, які є власністю ліцензіата.

Отже, зважаючи на вищезазначене, можна дійти висновку, що законодавцем чітко визначено, що до складу витрат Відповідача, які включаються до тарифу на послуги водопостачання та водовідведення, включені тільки ті витрати, які несе Відповідач у зв`язку з повіркою, опломбуванням, обслуговуванням та ремонтом засобів обліку води, які є його власністю та перебувають на його балансі.

Проте, як підтверджується матеріалами справи, власником засобів обліку води є позивач - ОСОБА_1 .

Витрати, понесені ліцензіатом на повірку засобів обліку води, власниками яких є фізичні особи, тарифом, що діяв на час виникнення обов`язку не передбачені, тому Відповідач не повинен за власний рахунок здійснювати повірку засобів обліку води, які є власністю споживача.

Таким чином, обов`язок по повірці, обслуговуванні, ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку як і сплата витрат на такі дії, покладений вказаними нормативно-правовими актами саме на споживачів.

Виходячи з наведеного, суд не вбачає підстав для покладення обов`язку на відповідача з проведення періодичної повірки засобу обліку, а також встановлення нового засобу обліку, який є власністю позивача.

У ході розгляду справи, судом встановлено, що у зв`язку із нездійсненням позивачем у встановлений термін державної повірки водолічильника нарахування здійснювалися за нормативами водоспоживання, затвердженими Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 18 квітня 2012 № 115 на підставі наступного.

За змістом п.2 ст. 9 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» відповідно до положень якого, засоби вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, дозволяється використовувати, випускати з виробництва, ремонту та у продаж і видавати на прокат лише за умови, якщо вони пройшли повірку (первинну або періодичну) або державну метрологічну атестацію.

Відповідно до ДСТУ 2681-94 "Метрологія. Терміни та визначення" повірка засобів вимірювальної техніки (засобів вимірювань) - це визначення похибок ЗВТ (ЗВ) і встановлення їх придатності до застосування, (п.9.14); точність засобу вимірювання - це характеристика засобу вимірювання, яка визначає близькість його показів до істинного значення вимірювальної величини (п.7.5).

Тобто, без проведення передбаченої чинним законодавством чергової повірки ЗВТ, не можливо встановити близькість його показів до істинного значення вимірювальної величини, а тому показання ЗВТ, який не пройшов повірку, не можна вважати істинними та приймати такі показання при обліку спожитих послуг.

Відповідно до п. 20 Правил № 630 плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів.

Оскільки показання засобу обліку води споживача не можуть прийматися до уваги, нарахування здійснюються відповідно до нормативів водоспоживання.

Відповідно до повідомлення від 09.04.2019 року про зняття водолічильника, позивач був обізнаний про необхідність своєчасної повірки водолічильникадо 09.05.2019 року.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується позивачем, що до 09.05.2019 року, позивач не здійснив повірку водолічильника. Тому, починаючи з квітня 2019 року позивачу почали здійснюватися нарахування за нормативами водоспоживання. Проведення повірки лічильника використання холодної води було здійснено та опломбовано 10 жовтня 2019 року.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що підстав для зобов`язання відповідача провести перерахунок нарахувань по особовому рахунку № НОМЕР_1 по показникам лічильник, виходячи із об`ємів фактично використаної води, не має.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача в частині зобов`язання провести перерахунок нарахувань по особовому рахунку № НОМЕР_1 з нарахуванням по показникам лічильник, виходячи із об`ємів фактично використаної води.

На підставі викладеного та керуючись: ст. ст. 1, 2, 4-6, 12, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» про захист прав споживача - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду.

Суддя В.О. Ковтуненко