Справа № 441/439/20 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/811/124/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Сеньків Х.І.,

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про встановлення додаткового строку достатнього для прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом про надання їй додаткового строку три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заявленого позову посилалася на те, що її батько, ОСОБА_5 , який до своєї смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За час свого життя батько залишив заповіт, складений 05 квітня 2017 року, посвідчений нотаріально, за яким зробив розпорядження на випадок своєї смерті, а саме: належний йому на праві власності житловий будинок з відповідними спорудами та приналежною до нього земельною ділянкою, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 заповідав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті батька відкрилась спадщина, але у зв`язку з нижчевикладеними обставинами позивачка пропустила шестимісячний термін на подачу до нотаріуса відповідної заяви.

Вона, маючи заповіт, після смерті батька вступила в володіння та розпорядження майном, що заповів їй батько, помилково вважала, що фактично вступивши у спадщину, вона зможе після спливу шести місяців звернутись до нотаріуса для оформлення спадкових прав та документів на будинок.

Проте, виявилось, що заяву вона повинна була подати протягом шести місяців після смерті, а не після спливу шестимісячного терміну. Окрім неї в батька є ще син та її брат ОСОБА_3 та мама ОСОБА_4 . Майно, що заповів батько їй було отримане ним в дарунок, отже, спільною сумісною власністю подружжя воно не являється.

Маючи на руках заповіт, вона вважала, що спадщину прийняла, оскільки користується будинком, що відповідає останній волі батька. Окрім цього, і найголовніше, з батьком у неї були теплі відносини і його смерть стала для неї душевним потрясінням і одразу йти до нотаріуса в неї навіть таких думок не виникало. Було багато клопотів після смерті батька.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про встановлення додаткового строку достатнього для прийняття спадщини, - відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що на момент смерті спадкодавця ОСОБА_1 перебувала за кордоном, де офіційно працює згідно трудового договору та була позбавлена можливості повернутись в Україну.

Звертає увагу на те, що повернувшись в Україну в листопаді 2019 року декілька разів зверталась до місцевих нотаріусів з питанням про прийняття спадщини, однак їй відмовляли, оскільки у неї були відсутні усі необхідні документи. Отримати такі документи вона не могла, оскільки оригінал свідоцтва про смерть батька та інші необхідні документи знаходилися у відповідача.

Не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 могла вчинити дії спрямовані на прийняття спадщини, перебуваючи за межами України, зокрема, надіслати нотаріально завірену заяву поштою.

Посилається на те, що перебуваючи за кордоном, не могла особисто подати заяву, а подання такої заяви поштою не передбачено законодавством.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_3 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Городок, що вбачається із копії свідоцтва про смерть від 19 червня 2019 року, серія НОМЕР_1 .

З копії заповіту від 05 квітня 2017 року посвідченого приватним нотаріусом Городоцького нотаріального округу Богаченко Н. С., реєстровий № 306, вбачається що за життя ОСОБА_5 , на випадок смерті належний йому на праві власності житловий будинок з відповідними спорудами та приналежного до нього земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 заповів своїй дочці - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - позивачу по справі

Разом з тим із наявної в матеріалах справи копії спадкової справи № 304/2019, заведеної Городоцькою державною нотаріальною конторою, 12 грудня 2019 року така заведена за заявою ОСОБА_3 , про прийняття спадщини від 12 грудня 2019 року та в матеріалах такої відсутні відомості про звернення ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини.

Таким чином судом встановлено, що позивач, яка не проживала на момент смерті батька разом із ним, оскільки проживає за адресою: АДРЕСА_3 , протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини не вчинила дій для її прийняття, а саме не звернулась із заявою про прийняття спадщини, чого не зробила і після спливу шестимісячного строку.

Як на причини поважності пропуску шестимісячного строку звернення із заявою про прийняття спадщини позивач зазначала те, що вважала, що прийняла спадщину вступивши в управління спадковим майном, а саме житловим будинком, який їй заповів батько.

Позивачка як в суді першої, так й в суді апеляційної інстанції ствердила, що знала про існування заповіту, оригінал якого знаходиться у неї, знала про останнє місце проживання батька в м. Городок, Львівської області, а також про знаходження більшої частини спадкового майна у Городоцькому районі Львівської області.

Допитаний в судовому засіданні свідок - син позивачки - ствердив, що мама 18 червня 2019 року поїхала закордон працювати та повернулась восени, до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини залишалось близько двох місяців, однак не маючи копії свідоцтва про смерть та довідки про склад сім`ї не змогла звернутись із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції правильно взяв до уваги те, що позивач знала про відкриття спадщини і, як спадкоємець за законом першої черги, яка на час смерті спадкодавця не проживала з ним, для прийняття спадщини мала подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини відповідно до вимог частини першої статті 1270 ЦК України, однак цього протягом шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини не зробила.

Колегія суддів вважає, що обставини, на які посилалася позивач не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність пропуску строку для прийняття спадщини.

При цьому колегія суддів враховує, що позивачка ствердила про повернення в Україну у листопаді 2019 року, а шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 сплинув 18 грудня 2019 року, що свідчить про наявність у неї можливості подати заяву про прийняття спадщини у межах строків, визначених законодавством, навіть після прибуття в Україну із-за кордону.

Доводи апелянта про те, що вона зверталась до місцевих нотаріусів з питанням про прийняття спадщини, однак їй відмовляли, оскільки у неї були відсутні усі необхідні документи та отримати такі документи вона не могла, оскільки оригінал свідоцтва про смерть батька та інші необхідні документи знаходилися у відповідача, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що такі обставини не пов`язані є з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами в законодавчому розумінні поважності пропуску строку для прийняття спадщини.

Посилання на те, що перебуваючи за кордоном, апелянт не могла особисто подати заяву, а подання такої заяви поштою не передбачено законодавством не заслуговують на увагу, оскільки п. 2.1. Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, передбачено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

За таких обставин висновок суду про відсутність поважних причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 24 травня 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.