Справа № 147/536/21
Провадження № 2/147/348/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року смт.Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Мудрак А.М.

з участю секретаря Чудак Г.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі середнього розміру земельної частки (паю) по КСП «Світанок» с.Ободівка, що складає 2,75ум.кад.га. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що матір позивача ОСОБА_3 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала в с.Ободівка, Тростянецького району Вінницької області, за життя була членом колгоспу ім. Котовського в с. Ободівка Тростянецького району Вінницької області, проте її помилково не було включено до списків осіб, які мають право на отримання сертифікатів на земельну частку (пай) КСП «Світанок» та їй за життя не було видано відповідного сертифікату про право на земельну частку (пай), що підтверджується листом департаменту АПР Вінницької ОДА від 26.02.2020 року. Позивач є донькою та спадкоємицею, оскільки належним чином прийняла спадщину після смерті своєї матері. Відповідно до архівної довідки № 172 від 18.05.2021 встановлено, що колгосп ім. Котовського с. Ободівка діяв з 1944 року по 1992 рік. В грудні 1992 року загальними зборами колгоспників, розпорядженням №310 від 28.12.1992 року здійснено державну реєстрацію КСП «Світанок». В лютому 2000 року реформовано у с/г ТОВ «Світанок». Ухвалою Господарського суду Вінницької області №5/103-05 від 15.05.2007 року СТОВ «Світанок» ліквідовано. Вважає, що відповідно до Указу Президента від 08.08.1995 №720/95 її мати мала право на земельну частку (пай), однак помилково не була включена в списки осіб, що мають право на земельну частку (пай). З огляду на зазначене вище, позивач звернулась до суду із даною позовною заявою. Зазначає, що судові витрати на її думку будуть складатися з судового збору в розмірі 908 грн., які вона сплатила за подачу даного позову.

Ухвалою судді від 06.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 10.09.2021 закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить задовольнити.

Представник позивача - адвокат Дудін Л.В. в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив задовольнити позов. Зазначив, що позивач бажає відновити своє право у зв`язку з чим надала всі відповідні документи.

Представник відповідача Ободівської сільської ради в судове засідання не з`явився. 02.11.2021 від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника у порядку письмового провадження. Позовні вимоги не визнають та заперечують проти їх задоволення.

Заслухавши позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Дудіна Л.В. на підтримку поданого позову, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , місце смерті м. Ладижин, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 23.02.2006 Ладижинським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницької області (а.с.8).

За життя 06 вересня 2003 року ОСОБА_3 зробила заповітне розпорядження, яким усе своє майно заповіла ОСОБА_1 , заповіт зареєстровано в реєстрі №3110 (а.с.9).

Позивачка ОСОБА_1 вчасно прийняла спадщину, про що наявний витяг про реєстацію в спадковому реєстрі №5691010 від 08.07.2006 (а.с.10).

Родинний зв`язок позивача з померлою підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 16.11.1955, з якого вбачається, що батьками ОСОБА_1 записані ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.7).

Таким чином в судовому засіданні підтверджено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 та має право на звернення до суду з даним позовом.

Позивач просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай), яке, на її думку, належало покійній матері ОСОБА_3 , оскільки остання помилково не була включена до списків осіб, яким належало право на земельну частку (пай) по КСП «Світанок» с.Ободівка.

З довідки Комунальної установи «Тростянецький трудовий архів» від 18.05.2021 №172 встановлено, що Колгосп ім.Котовського с.Ободівка діяв з 1944 по 1992 рік. У грудні 1992 року відбулись загальні збори колгоспників по питанню реорганізації колгоспу у колективне сільськогосподарське підприємство «Світанок». Розпорядженням Представника Президента України у Тростянецькому районі № 310 від 28 грудня 1992 року здійснено державну реєстрацію КСП «Світанок». В лютому 2000 року загальні збори членів КСП прийняли рішення про реформування КСП у сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Світанок» (протокол загальних зборів № 3 від 15 лютого 2000 року). Ухвалою Господарського суду Вінницької області № 5/103-05 від 15 травня 2007 року СТОВ «Світанок» ліквідовано та виключено із державного реєстру (а.с.21).

Відповідно до архівної довідки №172 від 18.05.2021 виданої Комунальною установою «Тростянецький трудовий архів» у ОСОБА_3 є нарахований трудовий стаж як працівника СТОВ «Світанок» с.Ободівка за період з 1947 по 1972 роки, дані про членство в колгоспі відсутні (а.с.22).

З копії трудової книжки колгоспника № НОМЕР_3 , виданої на ім`я ОСОБА_3 встановлено, що вона працювала в колгоспі ім.Котовського с.Ободівка з 1947 року до 1976 року, професія: член ланки (а.с.11,12).

З відповіді Департаменту агропромислового розвитку, екології та природних ресурсів від 26.02.2020 №06-02/04-Г-535 вбачається, що до повноважень Департаменту не входить відновлення прав громадян на земельну частку (пай) (а.с.15,16).

З відповіді відділу Держкомзему у Тростянецькому районі Вінницької області від 23.05.2012 №816 та №817 встановлено, що на території Ободівської сільської ради середній розмір земельної частки(паю) 2,75га. КСП «Світанок» отримало Державний акт на право колективної власності на землю 28.06.1995. Право на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай) мали члени КСП Світанок» (а.с.17, 18).

За таких обставин, позивач, як спадкоємець, змушена звернутися до суду.

Згідно зі ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною другою статті 19 Основного Закону України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.9 ст. 5 ЗК України ( редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно зі ст. ст. 22, 23 ЗК України (у редакції 1993 року) та відповідно до вище зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Як вбачається з наданих суду доказів, мати позивача ОСОБА_3 до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що додається до державного акту на право колективної власності, не була включена.

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Згідно з позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 20.05.2019, справа 140/1113/17-ц, зверненню до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) має передувати вирішення питання про не включення особи (в даному випадку спадкодавця) до списку громадян членів КСП, які мають право на земельну частку (пай).

Разом з тим, позивач при зверненні до суду з даним позовом не просила включити її матір ОСОБА_3 до списків - додатку до Державного акту на право колективної власності на землю.

Вказана правова позиція Верховного Суду також викладена у постановах від 20.03.2019 справа № 610/2071/17, від 15.05.2019 справа № 629/996/17 та від 22.05.2019 справа № 607/13295/16.

Отже, правові підстави для визнання за позивачем, як спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , права на земельну частку (пай) відсутні, оскільки ОСОБА_3 не було включено до списку осіб членів КСП «Світанок» с. Ободівка, що долучався до державного акту на право колективної власності на землю, і ОСОБА_3 за життя не отримувала сертифікат про право на земельну частку (пай) та не звернулась до суду з відповідними вимогами, зокрема про включення її до списку членів КСП.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18.

Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

З огляду на зазначені вимоги в цій справі слід застосовувати положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР.

Згідно з ст. 71 ЦК Української РСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до положень ст. 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

За змістом пункту 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до ст. ст. 71, 75 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін.

Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовна давність за наведених обставин застосовується судом незалежно від заяви сторони у справі.

Аналогічні за своїм змістом висновки зроблені Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у своїх постановах від 07 квітня 2020 року у справі № 147/294/18 (провадження № 61-20292св19), від 09 вересня 2020 року у справі № 637/53/18 (провадження № 61-1048св19) та від 16 вересня 2020 року у справі № 330/2463/17 (провадження № 61-79св19).

ОСОБА_1 та її представник не навели обґрунтованих підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності для звернення до суду із позовом.

Посилання позивача в позовній заяві на те, що про порушення своїх прав як спадкоємця та прав матері дізналась лише в 2020 році, та із зазначеним позовом звернулась до суду саме в даний період після порушення її та її матері права, є необґрунтованим з огляду на наступне.

З позовної заяви вбачається, що померла ОСОБА_3 за життя проживала та була зареєстрована за адресою: с.Ободівка Тростянецького району Вінницької області. Працювала в колгоспі ім.Петровського, яке в подальшому переіменовано в КСП «Світанок».

Спадкодавець ОСОБА_3 на момент розпаювання була пенсіонером, та зважаючи на загальну процедуру розпаювання та порядку повідомлення осіб, що мали право на земельну частку(пай), їй було відомо про факт порушення її права, як члена КСП «Світанок», на земельну частку (пай).

Початок розпаювання земель колишніх колгоспів є загальновідомим фактом. Померла ОСОБА_3 невключення до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) та порушення свого права на земельну частку (пай) за життя в судовому порядку не оспорювала, у передбачений законом строк до суду не зверталась, що є підставою для відмови у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності.

На основі повного та всебічного з`ясування обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач Ободівська сільська рада Гайсинського району Вінницької області, , адреса місцезнаходження: Вінницька область, Гайсинський район, с. Ободівка, вул. Ватутіна, 8.

Повний текст рішення складено 08 листопада 2021 року.

Суддя А.М. Мудрак