У Х В А Л А

Іменем України

14 січня 2021 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Івченка В.А.

за участю приватного виконавця Білоконя М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Білоконя Миколи Вадимовича про надання дозволу на примусове проникнення до нежитлового приміщення ТОВ «АФ ТРЕЙД» -

В С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець Білоконь М.В. звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до нежитлового приміщення ТОВ «АФ ТРЕЙД», яке належить на праві власності АТ «РВС Банк» та знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Віскозна, 17-А.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що в нього на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання Судового наказу №925/51/20 виданого 07.02.2020 Господарським судом Черкаської області, в якому стягувачем виступає АТ «РВС Банк», а боржником ТОВ «АФ ТРЕЙД». Боржником рішення суду не виконується, та чиняться перешкоди по його виконанню.

В судовому засіданні приватний виконавець підтримав своє подання, просив задовольнити.

Дослідивши повно та всебічно обставини подання в їх сукупності, оцінивши зібрані докази, виконавче провадження, вислухавши приватного виконавця, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що подання не підлягає задоволенню з таких підстав.

21.02.2020 приватним виконавцем Білоконем М.В. відкрито виконавче провадження №61361873 з примусового виконання Судового наказу №925/51/20 виданого 07.02.2020 Господарським судом Черкаської області про стягнення з ТОВ «АФ Трейд» на користь АТ «РВС Банк» заборгованості.

Рішення боржником в самостійному порядку не виконується.

Постановою приватного виконавця було накладено арешт на кошти боржника, направлені на адресу боржника вимоги та виклики.

Відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 439 ЦПК питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів ( посадових осіб ) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця ( ч. 2 ст. 439 ЦПК України ).

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння.

Кожному гарантується недоторканність житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду ( частини перша, друга статті 30 Конституції України ).

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві ( пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року,стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Убачається, що приватний виконавець просить надати дозвіл на проникнення до нежитлового приміщення, яке на праві власності належить не боржнику, а АТ «РВС Банк».

До того ж, на підтвердження оренди боржником вказаного нежитлового приміщення до суду надано лише довідку АТ «РВС Банк» від 13.02.2020 про те, що боржник орендує частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та договір оренди з актом прийому-передачі нежилого приміщення датовані 01.09.2015.

Крім того вказана довідка та саме подання не містить чіткої вказівки на те яку саме частину приміщення орендує боржник, та чи діє вказаний договір станом на день звернення приватного виконавця до суду з вказаним поданням.

Додані до матеріалів подання додаткова угода №1 до договору оренди нерухомого майна від 01.09.2015 від 31.12.2015, відповідно до якої строк оренди продовжено до 31.12.2016; додаткова угода №3 до договору оренди нерухомого майна від 01.09.2015 від 30.11.2017, відповідно до якої строк оренди продовжено до 31.12.2017 та додаткова угода №4 до договору оренди нерухомого майна від 01.09.2015 від 30.11.2018, відповідно до якої строк оренди продовжено до 31.12.2019 не можуть бути прийняти судом до уваги, оскільки не є достовірними доказами, на підставі яких можливо встановити дійсність обставин справи та дійти до висновку про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи. Крім того зазначені додаткові угоди відсутні в матеріалах виконавчого провадження №61361873, що дає суду підстави зазначити, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про дію договору оренди від 01.09.2015 станом на день звернення приватного виконавця до суду з вказаним поданням.

Зокрема, до суду надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у відповідності до якого орендарем приміщення вказано ТОВ «БУГГА».

Крім вказаного до суду не надано доказів здійснення приватним виконавцем всіх можливих дій в рамках виконавчого провадження для проникнення до вказаного в поданні приміщення, зокрема, доказів виходу виконавця за зазначеною адресою тощо.

Оцінивши зазначені вище обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні подання.

Керуючись ст. 76-81, 439 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Подання Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Білоконя Миколи Вадимовича про надання дозволу на примусове проникнення до нежитлового приміщення ТОВ «АФ ТРЕЙД» - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 14.01.2021.

Суддя В.В. Бабко