Номер провадження: 22-ц/813/6944/21
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Чирка Т.В.,

розглянувши у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 січня 2021 року за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

07 серпня 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач просить стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 399 059 грн. 26 коп. ОСОБА_1 посилався на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/5051/18 від 28 вересня 2018 року його позов було задоволено та змінено формулювання причини звільнення позивача з роботи з Виробничого підрозділу служби сигналізації та зв`язку Одеська дистанція зв`язку Регіональної філії Одеська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця із звільнити за власним бажанням, ст.38 КЗпП України, на звільнити за власним бажанням, внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, ч. 3 ст.38 КЗпП України, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на його користь вихідну допомогу у розмірі 30 029,49 грн., середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги у розмірі 60058,98 грн. та компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 009,83 грн. Постановою Одеського апеляційного суду від 30 січня 2020 року у справі №522/5051/18, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2018 року, в частині стягнення компенсації моральної шкоди, змінено та стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в розмірі 3 000,00 грн. В іншій частині рішення залишено без змін. Рішення суду, в частині виплати належної ОСОБА_1 вихідної допомоги, було виконано АТ «Українська залізниця» лише 27 березня 2020 року, відтак ОСОБА_1 вважав, що, з урахуванням виплати 60 058,98 грн. за судовим рішенням, залишок, належний до виплати останньому складає 399 059,26 грн (а.с.6-9).

26 січня 2021 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» (код ЄДРПОУ ВП 40081200, 65012, Одеська область, місто Одеса, вул. Пантелеймонівська 19) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 43 080 (сорок три тисячі вісімдесят гривень) грн. 80 коп (а.с.98-103).

02 березня 2021 року канцелярією Приморського районного суду м. Одеси зареєстровано апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 січня 2021 року. Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, винесеним з неповним з`ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт вказує, що в оскаржуваному рішенні зазначено, що ОСОБА_1 не звертався до АТ «Укрзалізниця» з вимогою добровільно виконати рішення суду та не надав реквізитів для перерахунку коштів, в свою чергу апелянт звертає увагу на те, що законодавством не передбачено обов`язку працівника звертатись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних коштів, крім того зазначає, що реквізити для перерахування коштів були наявні у АТ «Укрзалізниця» адже 06 вересня 2018 року АТ «Укрзалізниця» перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти з призначенням платежу «зарахування заробітної плати». Крім того, апелянт зазначає, що ані в заявах по суті, ані під час судових засідань ПАТ «Укрзалізниця» не зазначало про те, що перешкодою у виконанні рішення була відсутність реквізитів отримувача. На думку апелянта, це свідчить про те, що АТ «Укрзалізниця» уникало добровільного виконання рішення від 28 вересня 2018 року, а коли ситуація дійшла до примусового виконання, намагається наразі не сплачувати жодних грошових коштів. Апелянт звертає увагу на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2018 року було стягнуто середній заробіток за час затримки виплат вихідної допомоги (за 6 місяців з моменту звільнення, з 12 вересня 2018 року по 12 вересня 2018 року), а згідно до чинного законодавства, підприємство повинно було виплатити за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Також, апелянт вважає, що днем фактичного розрахунку є 27 березня 2020 року, тобто день, коли кошти фактично надійшли на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 . Апелянт звертає увагу, що 10 січня 2019 року були зупинені виконавчі провадження стосовно стягнення грошових коштів, причиною тому є апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2018 року за апеляційною скаргою АТ «Укрзалізниця» та вказує, що в той же день АТ «Укрзалізниця» сплатило грошові кошти на розрахунковий рахунок державної виконавчої служби, хоча мало в розпорядженні реквізити стягувача). Апелянт наголошує на тому, що в період часу з 10 січня 2019 року по 27 березня 2020 року грошові кошти, які були прераховані за власним бажанням на розрахунковий рахунок державної виконавчої служби АТ «Укрзалізниця» не були у розпорядженні ОСОБА_1 і він не знав про їх надходження до виконавчої служби, та тому є хибним твердження суду першої інстанції про те, що днем фактичного розрахунку є 10 січня 2019 року, адже днем коли фактично ОСОБА_1 отримав зазначені грошові кошти є 27 березня 2020 року. Апелянт просить суд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 січня 2021 року за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати та постановити нове , яким позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити в повному обсязі, стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору (а.с.111-118).

Представник відповідача посилався на те, що не звернувшись до залізниці про добровільне виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси в справі № 522/5051/18, не надавши залізниці реквізитів на які можна перевести грошові кошти, не надавши залізниці часу необхідного для проведення сплати, позивач вже 28.11.2018 звернувся до відповідною заявою до виконавчої служби з метою примусового виконання судового рішення. Так, представник відповідача зазначає, що позивачем самостійно був обраний шлях примусового стягнення з відповідача грошових коштів, належних йому за рішенням. Представник відповідача пояснює, що 10.01.2019 платіжні вимоги виконавчих служби № 57840586 від 08.01.2019, № 57840480 від 08.01.2019, № 57840089 від 08.01.2019 були виконані платіжними дорученнями від 10.01.2019 на загальну суму 111 011,13 грн. З яких причин державна виконавча служба лише 27.03.2020 здійснила виплати не відома. Відповідач зазначає, що твердження позивача, що днем фактичного розрахунку АТ «Укрзалізниця» з звільненим працівником ОСОБА_1 є 27.03.2020 не відповідає дійсності. Відповідач виконав свої зобов`язання щодо виконання судового рішення і вимог державної виконавчої служби, а тому не порушував законодавство України. Тому відповідач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи з незалежних від суду причин.

В судовому засіданні 07.10.2021 позивач ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу, представник позивача ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників провадження, які з`явились, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що Акціонерне товариство «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» 10 січня 2019 року платіжні вимоги виконавчої служби №57840586 від 08.01.2019, №57840089 від 08.01.2019, ВП №57840480 від 08.01.2019 задовольнили платіжними дорученнями АТ «Укрзалізниця» від 10.01.2019 №57840586, №57840089, №57840480 на загальну суму 111 011,13 грн. Отже, позивач має право на отримання середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з 29 вересня 2018 року (тобто з дня, наступного за днем, до якого позивачеві присуджено стягнення середнього заробітку у справі №522/5051/18) і до моменту здійснення остаточного розрахунку, згідно платіжних доручень АТ «Укрзалізниця» від 10.01.2019 №57840586, №57840089, №57840480 на загальну суму 111 011,13 грн. Тобто момент фактичного виконання розрахунку роботодавцем відбулось 10 січня 2019 року. Виходячи з того, що виплата повинна бути за кожен робочий день затримки, середньоденна заробітна плата, відповідно до абз.1 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. за №100, становить 615,44 грн. Оскільки виплата сталася 10.01.2019 р., то весь час затримки складає 70 робочих днів, а сума середнього заробітку за час затримки складає 43 080,80 грн. (615.44*70). Тому суд першої інстанції вирішив частково задовольнити позовні вимоги.

Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Фактичні обставини справи

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/5051/18 від 28 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено та змінено формулювання причини звільнення позивача з роботи з Виробничого підрозділу служби сигналізації та зв`язку Одеська дистанція зв`язку Регіональної філії Одеська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця із звільнити за власним бажанням, ст.38 КЗпП України, на звільнити за власним бажанням, внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, ч. 3 ст.38 КЗпП України, стягнуто з Публічного акціонерного товариства Українська залізниця на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 30 029,49 грн, середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги у розмірі 60058,98 грн та компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 009, 83 грн (а.с. 11-14).

04 грудня 2018 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коваль Л.І. були відкриті виконавчі провадження: - №57840586, на підставі виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси №522/5051/18 від 20.11.2018, про стягнення з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суми у розмірі 60 058 грн. 98 коп. (а.с. 44); - №57840089, на підставі виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси №522/5051/18 від 20.11.2018, про стягнення з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсації моральної шкоди у розмірі 10 009 грн. 83 коп. (а.с. 45).

05 грудня 2018 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коваль Л.І. було відкрито виконавче провадження № 57840480, на підставі виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси №522/5051/18 від 20.11.2018, про стягнення з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 вихідної компенсації у розмірі 30 029 грн. 49 коп. (а.с. 46).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2018 року у справі № 522/5051/18 поновлено Публічному акціонерному товариству «Українська залізниця» строк на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2018 року, відкрито апеляційне провадження, зупинено дію рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2018 року до розгляду справи у суді апеляційної інстанції (а.с. 63).

10 січня 2019 року ПАТ «Укрзалізниця» видано платіжні доручення №57840480, де отримувачем зазначено Печерський РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, на суму 33 333, 44 грн.; Платіжне доручення №57840089, де отримувачем зазначено Печерський РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, на суму 11 311, 81 грн.; Платіжне доручення №57840586, де отримувачем зазначено Печерський РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, на суму 66 365,88 грн (а.с. 38,39,40).

Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коваль Л.І. від 10.01.2019 виконавче провадження №57840586 було зупинено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 30 січня 2020 року у справі №522/5051/18 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Українська залізниця на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2018 року задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2018 року, в частині стягнення компенсації моральної шкоди, змінено та стягнуто з Публічного акціонерного товариства Українська залізниця на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в розмірі 3 000,00 грн. В іншій частині рішення залишено без змін (а.с. 15-19).

27 березня 2020 року на картковий рахунок ОСОБА_1 були безготівково зараховані наступні кошти (підтверджується випискою по картковому рахунку позивача АТ «Ощадбанк» від 10.11.2020, що додана позивачем до відповіді на відзив) у сумі 60 058, 98 грн (призначення платежу: стягнуті на користь стягувача №57840586); у сумі 30 029, 49 грн (призначення платежу: стягнуті на користь стягувача №57840480); у сумі 3 000, 00 грн (призначення платежу: стягнуті на користь стягувача №57840089) (а.с. 64).

Постановами державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. від 07.04.2020 були закінчені виконавчі провадження №57840480, виконавче провадження №57840089, виконавче провадження №57840586 (а.с. 47-49).

Оцінка апеляційного суду

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За положеннями ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку згідно рішення суду.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Отже, як було вище зазначено, рішення про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги у розмірі 60058,98 грн було ухвалено 28 вересня 2018 року. Разом з тим, на картковий рахунок позивача грошові кошти були перераховані лише 27 березня 2020 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 64). Тобто, положення трудового законодавства, які врегульовують спірні правовідносини та встановлюють механізм відшкодування працівнику роботодавцем середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку дотримані не були. З огляду на вказане, оскільки розрахунок з працівником не був проведений своєчасно в строки встановлені законом, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.Відповідно до п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.За п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів.

Як вбачається з матеріалів справи середньоденна заробітна плата позивача складає 615,44 грн, а тому, оскільки розрахунок з позивачем був здійснений лише 27.03.2020, то сума середнього заробітку за час затримки складає 459118,24 грн (615,44*746 днів (початок періоду 12.03.2018, кінець - 27.03.2020)). Враховуючи, що відповідачем був сплачений на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги у розмірі 60058,98 грн відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.09.2018, з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 399 059,26 грн. Враховуючи наведене, апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги у відповідній частині та змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, а суд першої інстанції незважаючи на повне дослідження обставин, які мають значення для справи, дійшов помилкових висновків щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу та на підставі ст. 376 ЦПК України змінює оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 січня 2021 року - змінити в частині задоволених позовних вимог. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» (код ЄДРПОУ ВП 40081200, 65012, Одеська область, місто Одеса, вул. Пантелеймонівська 19) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 399 059,26 грн.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Дата складення повного тексту рішення 22 листопада 2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

07.10.2021 року м. Одеса