Ухвала

15 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 758/15237/18

провадження № 61-18081ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» до ОСОБА_3 про стягнення витрат, пов`язаних із сплатою страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» (далі - ПрАТ «УАСК «АСКА») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення витрат, пов`язаних із сплатою страхового відшкодування.

В обґрунтування позову зазначало, що 18 листопада 2015 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Україна» (далі - ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна») укладено договір страхування транспортного засобу № 3345034, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням належним на праві власності страхувальнику автомобілем марки «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 .

16 лютого 2017 року на Дарницькому мосту в м. Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля марки «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_4 , та автомобіля марки «Lexus RX330», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Пригода трапилась у зв`язку з порушенням правил дорожнього руху відповідачем. Внаслідок ДТП автомобіль марки «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля склала 257 182,68 грн.

Вказував, що зазначена подія за участю застрахованого автомобіля визнана ПрАТ «УАСК «АСКА» страховою та на виконання умов договору страхування транспортного засобу від 18 листопада 2015 року № 3345034 ПрАТ «УАСК «АСКА» сплатило страхувальнику ТОВ «Телерадіокомпанія «Україна» страхове відшкодування у сумі 149 618,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, просив суд стягнути в порядку регресу з ОСОБА_1 на свою користь витрати, пов`язані зі сплатою страхового відшкодування, у сумі 149 618,00 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року, позов ПрАТ «УАСК «АСКА» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «УАСК «АСКА» 119 965,00 грн у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних із сплатою страхового відшкодування.

У задоволенні іншої частини позову ПрАТ «УАСК «АСКА» відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суди, частково задовольняючи позов ПрАТ «УАСК «АСКА», виходили з того, що страховик здійснив виплату страхового відшкодування у зв`язку із ДТП, у результаті чого набув право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

05 листопада 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ПрАТ «УАСК «АСКА».

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення витрат, пов`язаних із сплатою страхового відшкодування,у розмірі 149 618,00 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (227 000 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України як підставу для оскарження у касаційному порядку судових рішень у малозначних справах визначено ситуацію, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Посилання заявника на постанови Верховного Суду у справах, де за подібних відносин, але різних фактичних обставин встановлено інші умови договірного регулювання відносин сторін спору, не є підтвердженням відсутності єдності у правозастосовчій практиці у справах щодо стягнення в порядку регресу витрат, пов`язаних із сплатою страхового відшкодування.

Заявником у касаційній скарзі не сформульовано правову проблему, яка на думку заявника є фундаментальною і потребує вирішення Верховним Судом.

Наведене дає підстав для висновку, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування наявності підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для перегляду малозначної справи судом касаційної інстанції.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» до ОСОБА_3 про стягнення витрат, пов`язаних із сплатою страхового відшкодування, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик