Справа №443/2212/18
Провадження №2/443/284/21
РІШЕННЯ

іменем України

20 квітня 2021 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

з участю: секретаря судового засідання Кушнір М.І.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Яременка О.І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Жидачівської міської ради, третя особа ОСОБА_2 , про встановлення факту родинних відносин та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , як правонаступник ОСОБА_3 , звернулася до суду із позовом в якому, з урахування уточнених позовних вимог, просить: встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є відповідно матір`ю та батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ; визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право на: земельну ділянку площею 1,59 умовних кадастрових гектари, розташовану на території Вільховецької сільської ради, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №8354, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 28.05.1997 року №325 та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №145; земельну ділянку площею 2,34 умовних кадастрових гектари, розташовану на території Вільховецької сільської ради, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №8355, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 28.05.1997 року №325 та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №146.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 1,59 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Вільховецької сільської ради, і належна померлому згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №8354, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 28.05.1997 року №325 та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №145. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , після смерті ОСОБА_6 , вступили в управління спадковим майном і не заявляли про відмову від спадщини, а тому на підставі ст.549 ЦК УРСР 1963 року, вважалися такими, що прийняли її порівну. Юридично спадщину вони не оформляли.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 2,34 умовних кадастрових гектари, розташована на території Вільховецької сільської ради. Також у склад спадщини входила половина земельної ділянки, площею 1,59 умовних кадастрових гектари, на території Вільховецької сільської ради, яку вона фактично успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 .

Згідно довідки Вільховецької сільської ради №2114 від 04.12.2018 року, ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . До дня смерті та на день смерті разом з нею були зареєстровані та проживали син ОСОБА_3 та невістка ОСОБА_1 . Заповіту від ОСОБА_4 у виконкомі Вільховецької сільської ради не посвідчувалося. Оскільки заповіту матір не залишала, то спадкування відбулося за законом.

ОСОБА_3 проживав разом із матір`ю на час її смерті, займався її похоронами, не заявляв про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що її прийняв. 21.12.2018 року позивач звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері, однак нотаріус відмовив у його видачі свідоцтва, у зв`язку із розбіжностями у свідоцтві про смерть та документах, що підтверджують родинний зв`язок між спадкодавцем та спадкоємцем: " ОСОБА_7 " - " ОСОБА_7 ". Ще однією причиною відмови стала відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на земельну частку (пай), що знаходиться на території Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій і є спадковим майном. Відтак, ОСОБА_3 змушений був звертатися до суду із вказаним позовом з метою захисту своїх майнових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 25.01.2019 року відкрито провадження у справі.

На підстав розпорядження керівника апарату Жидачівського районного суду Львівської області Особи В.М. №654 від 18 серпня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2020 року головуючим у справі призначено суддю Жидачівського районного суду Львівської області Сливку С.І.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської обалсті Сливки С.І. від 20.08.2020 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 15.10.2020 року провадження у справі зупинено до встановлення та вступу у справу правонаступників, після смерті ОСОБА_3 .

30.10.2020 року завідувачем Жидачівською ДНК Матусеком В.В. налдіслано копію спадкової справи №243/2020 від 23.07.2020 року, яка заводилася після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою від 03.11.2020 року поновлено провадження у справі та залучено ОСОБА_1 до участі у справі як правонаступника позивача - ОСОБА_3 .

12.02.2021 року представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог.

Протокольною ухвалою суду від 17.03.2021 року замінено відповідача на належного - Жидачівську міську раду та залучено до участі у справі ОСОБА_2 як третю особу.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов з мотивів наведених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої вказує на відсутність інформації, яка б була підставою для заперечення позову, наслідки визнання позову йому зрозумілі, а також просить проводити розгляд справи без його участі.

Третя особа в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої позов визнає, просить проводити розгляд справи без його участі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 , виданим Вільховецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 13.08.1999 року (а.с.10).

Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої входила земельна ділянка площею 1,59 умовних кадастрових гектари, розташована на території Вільховецької сільської ради, належна померлому згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №8354, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 28.05.1997 року №325 та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №145.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Згідно довідки Вільховецької сільської ради №2115 від 04.12.2018 року (а.с.11), ОСОБА_5 проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . До дня смерті та на день смерті разом з ним були зареєстровані та проживали дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_3 та невістка ОСОБА_1 .

Заповіту від ОСОБА_5 у виконкомі Вільховецької сільської ради не посвідчувалося.

Оскільки заповіту батько не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

До спадкоємців першої черги відносилася дружина померлого - ОСОБА_4 та син - ОСОБА_3 .

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , після смерті ОСОБА_5 , вступили в управління спадковим майном і не заявляли про відмову від спадщини, а тому на підставі ст.549 ЦК УРСР 1963 року, вважалися такими, що прийняли її порівну. Юридично спадщину ми не оформляли.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 , виданим Вільховецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області 29.06.2004 року (а.с.10).

Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої входила земельна ділянка площею 2,34 умовних кадастрових гектари, розташована на території Вільховецької сільської ради, належна померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №8355, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 28.05.1997 року №325 та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №146.

Також у склад спадщини входила половина земельної ділянки, площею 1,59 умовних кадастрових гектари, на території Вільховецької сільської ради, яку вона фактично успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 .

Згідно довідки Вільховецької сільської ради №2114 від 04.12.2018 року, ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . До дня смерті та на день смерті разом з нею були зареєстровані та проживали син ОСОБА_3 та невістка ОСОБА_1 (а.с.13).

Заповіту від ОСОБА_4 у виконкомі Вільховецької сільської ради не посвідчувалося.

Оскільки заповіту матір позивача не залишала, то спадкування відбулося за законом.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Інших спадкоємців першої черги за законом, окрім мене немає.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_3 проживав разом із матір`ю на час її смерті, займався її похоронами, не заявляв про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що її прийняв.

Постановою завідувача Жидачівською ДНК Матусека В.В. від 21.12.2018 року ОСОБА_3 відмовлено у його видачі свідоцтва про право на спадщину за законом пісдя смерті матері - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із розбіжностями в свідоцтві про смерть та документах, що підтверджують родинний зв`язок між спадкодавцем та спадкоємцем: " ОСОБА_7 " - " ОСОБА_7 ". Ще однією причиною відмови стала відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на земельну частку (пай), що знаходиться на території Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій і є спадковим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 10.02.2020р. (а.с.48), та після його смерті відкрилася спадщина, у склад якої увійшла земельна частка (пай), що знаходиться на території Вільховецької сільської ради, Жидачівського району, Львівської області.

З матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_3 вбачається, що спадкоємцем останнього є дружина - ОСОБА_1 (а.с.55-65). Одночасно, син ОСОБА_3 - ОСОБА_2 відмовився від належної за законом частки в спадщині на користь ОСОБА_1 .

Як вбачається із копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 від 02.09.1967р. (а.с.78), ОСОБА_3 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 02.09.1965 року, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_7 .

Відповідно до довідки №695 від 20.07.2020р., виданої Вільховецькою сільською радою (а.с.77), ОСОБА_3 був постійно зареєстрований і проживав в АДРЕСА_1 до дня смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_1 до дня смерті та на день смерті ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована в господарстві в АДРЕСА_1 .

У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Встановлення факту родинних відносин необхідний позивачу для реалізації її спадкових прав.

Отож, як випливає з вищезазначених обставин, наявні розбіжності у документах, що підтверджуються родинний зв`язок ОСОБА_9 з його батьками, та в свідоцтвах про їх смерть, а саме: розбіжності у прізвищах з матір`ю « ОСОБА_7 » - « ОСОБА_7 » та по батькові з іменем батька « ОСОБА_10 » - « ОСОБА_11 ».

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні дала покази про те, що ОСОБА_1 є її сусідкою. Померлий ОСОБА_13 був чоловіком ОСОБА_14 . Батьки ОСОБА_13 проживали разом із ними. Матір звали ОСОБА_15 та усі кликали « ОСОБА_16 ». Батька звали ОСОБА_11 . На вилиці, де вони проживають, інших осіб із прізвищем « ОСОБА_7 » немає.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні дала покази про те, що вона є сусідкою ОСОБА_1 . Чоловік позивачки ОСОБА_9 . Вона знала батьків ОСОБА_9 . Матір звали ОСОБА_4 , а батька ОСОБА_5 , однак усі їх називали як « ОСОБА_16 » та « ОСОБА_18 ». Інших осіб із прізвищем « ОСОБА_7 » у їх селі немає.

Крім того, факт родинних відносин між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 підтверджується: копією свідоцтва про народження, згідно якого матір`ю ОСОБА_9 є ОСОБА_4 (9); довідкою Вільховецької сільської ради №2114 від 04.12.2018 року, із змісту якої вбачається, що ОСОБА_9 приходиться сином померлої ОСОБА_4 (а.с. 13).

Також, факт родинних відносин між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 підтверджується: копією свідоцтва про народження, згідно якого батьком ОСОБА_9 є ОСОБА_5 (9); копією свідоцтва про одруження, згідно якого ОСОБА_5 та ОСОБА_19 одружились 5.10.1935 року, після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_7 (а.с.9); довідкою Вільховецької сільської ради №2115 від 04.12.2018 року, із змісту якої вбачається, що ОСОБА_9 приходиться сином померлого ОСОБА_5 (а.с. 11).

Суд бере до уваги і той факт, що заявник позбавлений можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту родинних відносин.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги той факт, що заявник позбавлений можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту родинних відносин, суд приходить до переконання, що матеріалами справи, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 є відповідно матір`ю та батьком ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права на спадкове майно.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Оскільки оригінали Сертифікатів на право на середню частку (пай) втрачено, то доказом того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 отримали право на середню земельну частку, є витяги із Книги реєстрації Сертифікатів на право на середню земельну частку (пай), надані Відділом у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 17.12.2018 року (12, 14).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину, в тому числі через відсутність у нього правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Відсутність у позивача правовстановлюючого документу на вказане вище нерухоме майно, а також відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_3 , перешкоджає їй в реалізації спадкових прав.

Відтак, враховуючи вищевикладене, вимога про визнання за позивачем права на земельні ділянки площею 1,59 та 2,34 умовних кадастрових гектари, розташовані на території Вільховецької сільської ради, також підлягає до задоволення.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач позов визнав, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 , право на:

-земельну ділянку площею 1,59 умовних кадастрових гектари, розташовану на території Вільховецької сільської ради, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №8354, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 28.05.1997 року №325 та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №145;

-земельну ділянку площею 2,34 умовних кадастрових гектари, розташовану на території Вільховецької сільської ради, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №8355, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 28.05.1997 року №325 та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №146.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20 квітня 2021 року

Головуючий суддя С.І Сливка