Справа № 618/516/21
Провадження № 2/618/129/21
10 листопада 2021 року
Дворічанський районний суд Харківської області у складі:
головуючого - судді Буніна Є.О.,
за участю секретаря судового засідання Кучеренко О.І.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Дворічна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав, треті особи: служба у справах дітей Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області, орган опіки та піклування Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав, треті особи: служба у справах дітей Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області, орган опіки та піклування Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 . Даний будинок знаходиться в її користуванні та який отримав у спадщину її чоловік. Разом з нею проживає її онука - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також за вказаною адресою зареєстрована донька позивачки, мати ОСОБА_3 ОСОБА_2 , яка фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 , разом зі своїм цивільним чоловіком. В даному житловому приміщенні відсутні умови для проживання дитини, у будинку сипляться вікна та відсутня вода. Проживання дитини у такому житловому приміщенні неможливо, про що був складений відповідний акт службою у справах дитини Дворічанської селищної ради. Мати дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків, взагалі не піклується про доньку та байдуже відноситься до майбутнього своєї дитини. Через неадекватну поведінку відповідача в родині були постійні сварки. Декілька разів через сварки з відповідачем їм доводилось викликали поліцію. Аморальну поведінку матері дитини також підтверджує той факт, що вона оформила дуже велику кількість кредитів, вказавши в реквізитах їх адресу проживання та від сплати яких вона ухиляється. Факт проживання дитини з позивачем та знаходження дитини на її повному утриманні підтверджується копією акту умов обстеження, складеного головним спеціалістом служби у справах дітей Дворічанської селищної ради від 22.04.2021. Даний акт було складено після обстежень умов проживання за їх адресою та за адресою проживання відповідача, в результаті чого службою було прийнято рішення залишити проживати дитину з позивачем. Наразі вона самостійно виховує свою онуку. Байдуже ставлення матері до своєї дитини перш за все порушує інтереси самої дитини. Без її згоди вони не можуть, а ні змінити місце проживання, а ні виїхати за кордон на лікування та відпочинок, виникають проблеми під час збору документів та підготовки дитини до дитячого садку. Батька дитина не має, відомості про нього були внесені у свідоцтво про народження на підставі ст. 135 Сімейного Кодексу України зі слів матері. Крім того, відповідач почала ухилятися від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклувалася про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечувала необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкувалася з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надавала доньці доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяла засвоєнню її загальновизнаних норм моралі; не виявляла інтересу до внутрішнього світу дитини та не створювала умов для отримання дитиною освіти. Така незмінна поведінка з боку матері зберігається і по теперішній час. В той же час позивачка офіційно працевлаштована, має самостійний дохід та працює у Територіальному центрі соціального обслуговування Дворічанської селищної ради. У зв`язку з вище викладеним позивачка просила відібрати дитину ОСОБА_3 від матері ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав та визначити місце проживання дитини з нею - ОСОБА_1
05 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 подала до суду уточнену позовну заяву, в якій крім зазначених вимог у поданій позовній заяві просила призначити її опікуном ОСОБА_3 .
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Таволжанський М.В. в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, просив розглянути справу в його відсутність та відсутність позивача, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно і належним чином. На її адресу направлялася судова повістка, при цьому вказана кореспонденція повернулася до суду з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. При цьому від ОСОБА_2 до суду не надходило відзиву на позовну заяву чи будь-яких заперечень, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося.
Представник третіх осіб - служби у справах дітей Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області та органу опіки та піклування Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області в одній особі Мірошніченко Н.Ю. в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , просила справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судовогопроцесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин та не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи, тому відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком значиться ОСОБА_5 , матір`ю - ОСОБА_2 - відповідачка по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 21 березня 2018 року Куп`янським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с. 10).
ОСОБА_2 , відповідач по справі, народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком є ОСОБА_6 , матір`ю - ОСОБА_1 - позивач по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 23 січня 1993 року, що підтверджує той факт, що ОСОБА_1 є рідною бабусею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 13).
Відповідно до акту обстеження умов проживання в будинку АДРЕСА_1 від 22.04.2021, встановлено: умови проживання добрі, в будинку пічне опалення, електропостачання. Є всі необхідні меблі, побутові прилади. Дитина забезпечена окремим ліжком, іграшками, одягом. Створені всі умови для виховання та розвитку дитини. Стосунки в сім`ї доброзичливі. Дівчинка близько чотирьох місяців проживає з бабусею та дідусем на їх повному утриманні (а.с. 18).
ОСОБА_1 на обліку у лікаря нарколога та психіатра КНП «Дворічанська РЛ» не перебуває, станом на 17.09.2021 до кримінальної відповідальності не притягувалася, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, що підтверджується відповідними довідками (а.с. 70, 72).
Згідно довідок про доходи від 07.06.2021 № 14 та від 30.08.2021 № 17, виданих Дворічанською селищною радою Куп`янського району Харківської області, ОСОБА_1 дійсно працює в територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Дворічанської селищної ради Куп`янської ради Харківської області на посаді соціального робітника та має щомісячний дохід (а.с. 16, 68).
З висновку органу опіки та піклування Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області від 31.08.2021 № 04-24/2086 вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрати малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без позбавлення її батьківських прав (а.с. 56-59).
З вказаного вище висновку органу опіки та піклування Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області від 31.08.2021 № 04-24/2086, також встановлено, що службою у справах дітей разом із Центром соціальних служб Дворічанської селищної ради 11.08.2021 здійснено виїзд за місцем проживання матері дитини (відповідача у справі) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з метою обстеження умов проживання, та з`ясовано, що остання за адресою: АДРЕСА_2 , тривалий час не проживає. Наразі будинок пустує, огорожа навколо двору відсутня, подвір`я захаращене сміттям.
Згідно довідки-характеристики старости Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області від 10.08.2021 № 01-24/303 ОСОБА_2 з червня місяця поточного року на території с. Граково не проживає. Іншими відомостями щодо місця проживання ОСОБА_2 орган опіки та піклування не володіє.
Відповідно до листа Центру соціальних служб Дворічанської селищної ради від 09.08.2021 № 01-24/71 з 28.04.2021 по теперішній час сім`я ОСОБА_1 перебуває під соціальним супроводом Центру. За результатами відвідувань родини здійснено оцінку потреб дитини ОСОБА_3 , яка від народження проживає з дідусем та бабусею. Зі спостережень спеціаліста Центру з`ясовано, що потреби дитини задовольняються в повній мірі, у дитини наявне окреме місце для сну та відпочинку, дитина забезпечена одягом, іграшками, дитячими книжками (а.с. 56-59).
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою ВР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
За принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння.
Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків.
У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
На підставі ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Частиною 1 ст. 170 СК України визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої стаття 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.
Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд в першу чергу керується інтересами дитини.
Відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.
У частині 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
ОСОБА_3 від народження проживає разом із бабусею ОСОБА_1 та дідусем ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , які повністю її утримують, піклуються про здоров`я, фізичний та духовний розвиток дитини. Мати ОСОБА_2 не має постійного місця проживання, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, взагалі не піклується про доньку та байдуже відноситься до майбутнього своєї дитини. Через неадекватну поведінку відповідачки в родині були постійні сварки, які іноді закінчувалися викликом поліції. Крім того ОСОБА_2 має велику кількість одночасно відкритих кредитів, від сплати яких вона ухиляється (а.с. 56-59).
Орган опіки та піклування Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області (висновок від 31.08.2021 № 04-24/2086) вважає за доцільне відібрати малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без позбавлення її батьківських прав (а.с. 56-59).
В абзаці другому п. 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, тому суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси).
Суд вважає встановленим, що відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки стосовно дитини, не займається на належному рівні її вихованням, не приділяє належної уваги її розвитку, а тому позовні вимоги в частині відібрання дитини без позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню.
Щодо питання визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 з бабусею ОСОБА_1 в судовому засіданні було встановлено і доведено обставини можливості проживання дитини - онуки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 постійно піклується про онуку, бере участь у її духовному та фізичному розвиткові; має постійне місце проживання та роботи, має стабільний дохід, матеріально спроможна забезпечувати дитину всім необхідним, займається її вихованням, створила для неї комфортні умови життя, позитивно характеризується за місцем проживання.
Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 буде краще проживати з бабусею, аніж з матір`ю, і визначення місця проживання дитини саме з бабусею буде відповідати інтересам самої дитини, оскільки саме з нею вона буде рости під опікою і відповідальністю, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Крім того, дана позиція відповідає висновку щодо застосування відповідних норм права, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц, у якій Суд, зокрема, зазначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Декларація прав дитини від 20.11.1959 не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.
Щодо аргументів, про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_3 , суд виходить із наступного.
Згідно зі ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України.
Відповідно до ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування тощо.
На підставі ст. 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
Статтею 63 ЦК України визначено, що опікуном чи піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного.
Орган опіки та піклування Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області (висновок від 08.11.2021 № 04-24/2825) вважає за доцільне призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , опікуном дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , так як вона залишилася без батьківського піклування (а.с. 105-106).
Приймаючи до уваги обставини справи, що позивач ОСОБА_1 має повну цивільну дієздатність, звернулася до суду з позовною заявою про призначення її опікуном над дитиною, перебуває у родинних відносинах із нею - є її рідною бабусею, проживає спільно з дитиною, займається її вихованням, піклується про стан її здоров`я, суд приходить до висновку про наявність підстав для призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справ керується принципом верховенства права.
Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Під час судового розгляду даної справи позивачем були надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог, на підставі яких судом встановлені обставини та факти, що обґрунтовують вказані вимоги.
Відповідачем, всупереч вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача не надано і в матеріалах справи не міститься. Доводи позивача, викладені в позові, відповідачем і матеріалами справи не спростовуються.
За таких обставин справи, суд всебічно та повно з`ясував обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи інтереси малолітньої дитини, приходить до висновку про задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 268, 273, 280-289, 352, 354, п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд
Відібрати малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у матеріОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , без позбавлення батьківських прав.
Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з бабусею - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , опікуном малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дворічанський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Є.О. Бунін