ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2021 року м. Чернівці

справа № 727/6216/14-ц

провадження 22-ц/822/848/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів : Лисака І.Н., Одинака О.О.

секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 17 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 , про визнання права на спадщину та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 , про визнання права власності на 1/12 частки квартири

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 , про визнання права на спадщину.

Позов обгрунтовано наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_4 , яка постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги, згідно ст. 1261 ЦК України, є діти спадкодавця: вона - ОСОБА_2 (дочка), ОСОБА_3 (син), ОСОБА_1 (дочка). На момент смерті її матері, в зазначеній квартирі проживала вона - ОСОБА_2 , її брат ОСОБА_3 , а їх сестра ОСОБА_1 постійно проживала за кордоном у ФРН. Після смерті матері, у встановлений законом строк, вона звернулася в першу Чернівецьку державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено через відсутність даних щодо її сестри ОСОБА_1 . Вважає, що її сестра ОСОБА_5 на момент смерті спадкодавця не проживала в спадковій квартирі і будь - яких дій спрямованих на прийняття спадщини не вчиняла; витрати на поховання та організацію поховання матері здійснювала лише вона та її брат ОСОБА_3 , а сестра ОСОБА_5 в цьому участі не приймала, як і не приймала участі в сплаті комунальних витрат спірної квартири.

Позивач просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 85,10 кв.м., житловою площею 45,00 кв.м., що належала спадкодавцю ОСОБА_4

ОСОБА_1 подала до суду зустрічний позов про визнання права власності на спадкове майно - 1/12 частки квартири АДРЕСА_2 , що залишилася після смерті матері ОСОБА_6 та належала їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.03.2000 року.

Зустрічні вимоги мотивовані тим, що її мати згідно свідоцтва про народження - ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала за адресою АДРЕСА_1 . 16.01.1998 року її мати з батьком розірвали шлюб, після чого у неї відбулась зміна прізвища на « ОСОБА_7 ». На підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.03.2000 року квартира АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_9 .

Після смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина на ј спірної квартири. Незважаючи, що ОСОБА_1 проживає більше 20 років в Німеччині, вона хоче скористатися своїм правом наданого їй на підставі ст.1269 ЦК України та прийняти спадщину за законом після смерті своєї матері, а саме 1/12 частку вищезазначеного майна (квартири). Просила суд визнати за нею право власності на 1/12 частку квартири.

Короткий змісту рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 17 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа на стороні позивача що не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_3 про визнання права на спадщину - задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності, в порядку спадкування, на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 85,10 кв.м., житловою площею 45,00 кв.м.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частки квартири - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 17 червня 2021 року, ухвалити нове рішення яким в задоволенні позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_2 відмовити. Зустрічний позов ОСОБА_1 задовільнити та визнати за ОСОБА_1 права власності, в порядку спадкування на 1/12 кв. АДРЕСА_2 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для його скасування.

Спадкоємцями першої черги є діти спадкодавці : ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Після смерті матері, апелянт офіційно звернулась до нотаріуса з письмовою заявою маючи бажання прийняти спадщину, заява наявна в матеріалах спадкової справи. З вказаною заявою звернулась саме в той час, коли змогла реально приїхати в Україні, оскільки більше 20 років проживає за кордоном.

Під час розгляду справи було дійсно встановлено той факт, що на підставі свідоцтва про право власності, зареєстрованого представництвом ФДМ України кв. АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла і після її смерті відкрилась спадщина на кв. АДРЕСА_2 , як зазначено в оспорюваному рішенні, однак судом не враховано, що спадщина відкрилась лише на ј квартири.

В судовому засіданні була досліджена спадкова справа № 873/2005 до майна померлої ОСОБА_6 , яка направлена на адресу суду Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою і встановлено, що спадкова справа провадженням не закінчена. В судовому засіданні була досліджена заява ОСОБА_2 з якою вона звернулась тільки 21.05.2007року, а це 22 місяці після смерті спадкодавця, а тому твердження суду що відповідач ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в строки передбачені ст.1270 ЦК України - тобто в шестимісячний термін не відповідає дійсності і матеріалам справи.

Не відповідає дійсності той факт, як зазначено в рішенні, що ОСОБА_2 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій в матеріалах справи відсутня.

ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулась 31.07.2008р. ОСОБА_1 на протязі більше як 20 років офіційно проживає на території Німеччини. Звернення з даною заявою підтверджує той факт, що вона бажає вступити в спадщину після смерті її матері, а тому твердження суду, що вона не зробила ніяких дій для набуття права власності на нерухоме майно, зокрема на частку в квартирі не відповідає дійсності.

Не відповідає дійсності твердження суду, що третя особа на стороні позивача - ОСОБА_3 надав в даному судовому засіданні письмову заяву про відмову від прийняття спадщини, оскільки даючи пояснення, він пояснив суду, що бажає щоб його частка належала племіннику ОСОБА_11 , будь яких інших заяв ОСОБА_3 не надавав, а тому викладене в рішенні суду не відповідає дійсним обставинам справи.

Не знайшли свого відображення в судовому рішенні пояснення свідків, а саме ОСОБА_12 , який пояснив що до 2005року, він проживав в кв. АДРЕСА_2 разом із своєю бабусею ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проживали вони тільки вдвох, його мати ОСОБА_2 з 2003року виїхала за кордон в Італію і разом з ними не проживала. Крім цього його мати ОСОБА_2 не була присутня на похоронах ОСОБА_4 , і ніякої участі в організації похорон не приймала, оскільки не змогла приїхати. ОСОБА_1 його тітка на похоронах була присутня, однак чи приймала участь йому не відомо, бо на той час він був ще малим.

ОСОБА_2 починаючи з 2003року в кв. АДРЕСА_2 не проживала, а це значить що вона не проживала разом із ОСОБА_4 на час її смерті в 2005р., а тому твердження суду в рішенні що ОСОБА_2 проживала разом на час відкриття спадщини не відповідає дійсності, не підтверджено об`єктивними і належними доказами.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності, зареєстрованого представництвом ФДМ України належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача - ОСОБА_4 померла, після її смерті відкрилася спадщина, об`єктом якої є ј квартира АДРЕСА_2 .

Відповідно до технічного паспорта спірна квартира складається з 2 кімнат, загальною площею 85,10 кв.м., житловою площею 45,00 кв.м.

Згідно дослідженої судом спадкової справи №873/2005 до майна померлої ОСОБА_4 встановлено, що спадкова справа провадженням не закінчена. В матеріалах спадкової справи є заява від 15.08.2005 року ОСОБА_3 який звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, 21.05.2007 року ОСОБА_2 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на ј квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до положень ст.ст. 1216, 1218, 1220, 1221 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За змістом ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняттям спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

На підставі ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до матеріалів спадкової справи до майна померлої ОСОБА_6 №873/2005, заведеної Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою вбачається, що до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 15.08.2005 року подав ОСОБА_3 (син), 21.05.2007 року ОСОБА_2 (дочка), 31.07.2008 року ОСОБА_1 (дочка).

Суд першої інстанції безпідставно не звернув уваги на те, що при розгляді справ зазначеної категорії, відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або

відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній

нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Спадкоємець ОСОБА_3 , який проживав разом із спадкодавцем та звернувся у встановлений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , залучений до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог.

В рішенні суду першої інстанції зазначено, що третя особа на стороні позивача що не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_3 в судовому засіданні надав письмову заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_4 і як свідчать його пояснення в засіданні він не претендуватиме в подальшому на означену вище спадщину, що відкрилася після смерті матері.

Однак, судом першої інстанції не враховано, що матеріали справи не містять належно оформленої нотаріальної заяви ОСОБА_3 про відмову від спадщини і саме нотаріус уповноважений прийняти таку заяву, відповідно до вимог закону, а не суд.

Статтею 48 ЦПК України встановлено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до статті 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Частинами 1 і 2 статті 52 ЦПК України визначено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Правовий статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, визначений ст.53 ЦПК України, такі особи можуть вступити у справу чи бути залучені до участі у справі, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін.

Виходячи із вимог ст.49 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не наділені процесуальними правами позивача чи відповідача.

Пунктом 4 ч.2 ст.197 ЦПК України визначено, що у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Відповідно до пункту 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

За змістом частини першої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

На підставі ч.2 наведеної норми якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Суд першої інстанції в порушення норм процесуального права зазначене вище не врахував, не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не визначився зі складом осіб, які повинні брати участь у справі.

Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (п. п. 11, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Враховуючи, що третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 є спадкоємцем після смерті його матері ОСОБА_4 , до нотаріуса із заявою про відмову від спадщини не звертався, в якості відповідача не залучений в суді першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження суд позбавлений можливості вирішити питання про залучення до участі у справі співвідповідачем ОСОБА_3 , рішення суду слід скасувати, оскільки судом порушені норми процесуального права та в позовах слід відмовити.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції порушені норми процесуального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду та відмови в позовах.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 17 червня 2021 року скасувати.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 , про визнання права на спадщину відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 , про визнання права власності на 1/12 частки квартири відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 19 листопада 2021 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: І.Н. Лисак

О.О. Одинак