Справа № 482/1048/21
Номер провадження 2/482/507/2021
01 листопада 2021 року м. Нова Одеса
Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Баранкевич В.О.,
секретаря судового засідання Шведової Я.О.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого він є.
На обґрунтування позову позивач вказав, що відповідач, який є його сином, має зареєстроване місце проживання за вказаною адресою, проте, з 01.05.2020 року, тобто, більше одного року в цьому будинку не проживає та ним не користується, особисті речі та спальні місця у будинку відсутні, проживає в м. Миколаєві, де саме, позивача не повідомляє, в зв`язку з чим, спілкування між ними втрачено, у зв`язку із чим позивач, як власник будинку, в повній мірі не має права розпорядження своїм майном, чому перешкоджає факт реєстрації відповідача у ньому, який без будь-яких поважних причин і перешкод з боку позивача, відповідач за власним бажанням не проживає у належному позивачу житловому будинку.
В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив про їх задоволення, не заперечував проти заочного розгляду справи.
У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав.
Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 суду показав, що він є сусідом позивача, що відповідач по справі, який є сином позивача, у належному позивачу будинку зареєстрований, але вже більше року не проживає в ньому, його речей в будинку немає , виселився він добровільно, перешкод йому ніхто не чинив, до батька не приїжджає, не телефонує, зв`язку між позивачем та відповідачем немає.
У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність відповідача, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, про поважність причин неявки в судове засідання суд не повідомив, позивач не заперечував проти такого порядку вирішення справи.
Заслухавши учасників судового розгляду, досливчивши доводи позовної заяви, матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 02.10.2008 р., витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Новоодеське бюро технічної інвентаризації», № витягу 20563265 від 14.10.2008 р. та іншими дослідженими судом письмовими доказами.
Відповідач, з 16.09.2019 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Баловненського старостинського округу Костянтинівської сільської ради Миколаївського району, Миколаївської області за № 502 від 29.06.2021 р.
Відповідно до акту обстеження по факту проживання, складеного комісією у складі старости Баловненського старостинського округу Костянтинівської сільської ради Миколаївського району, Миколаївської області від 29.06.2021 року, в присутності сусідів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідач по справі зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але з 01.05.2020 року по теперішній час в даному будинку фактично не проживає і не проживав.
Як встановлено з досліджених матеріалів справи, відповідач у належному позивачу житловому будинку не проживає більше одного року, тобто, понад один рік, з-за відсутності будь-яких поважних для цього причин.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.
За приписами ст. ст. 12 ,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.
Згідно ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.
За таких обставин суд приходить до висновку, що оскільки відповідач на протязі часу більше одного року не проживає в будинку, який належить позивачу, то позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню
Відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У зв`язку з цим, судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, враховуючи, що позивач, відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору при поданні до суду позову як інвалід 2 групи.
Керуючись ст.ст. 12, 76, 141, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - невідомий таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - невідомий, (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави 908,00 грн. судових витрат.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Головуючий суддя: В.О. Баранкевич