Справа № 311/1731/18
Провадження № 2/311/18/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 року місто Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Задорожка Д.А.,

за участі: секретаря судового засідання Чучі С.О.

представника первісного позивача адвоката Пересади І.В.

представника первісного відповідача адвоката Кари Р.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визнання договору з надання послуг автостоянки недійсним,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 вказала, що 18 квітня 2018 року, близько 04 годині 10 хвилин, на платній автостоянці у м. Дніпрорудне по вул. Центральна, 26, сталася пожежа, під час якої згоріли належні їй три автомобілі: Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI 2001 року випуску р.н. НОМЕР_1 , Mercedes-Benz Sprinter 313D 2006 року випуску р.н. НОМЕР_2 , Volkswagen LT 35 TDI 2005 року випуску р.н. НОМЕР_3 .

Вказана подія підтверджується Актом про пожежу від 18 квітня 2018 року, складеним провідним інспектором Василівського PC ГУ ДСНС України в Запорізькій області Бондаренко М.В. Причиною пожежі, зазначеною в акті, є занесення джерела запалення із зовні.

01 березня 2012 року між ОСОБА_1 та власником автостоянки, розташованої у м. Дніпрорудне по вул. Центральна, відповідачем у справі, ОСОБА_2 , укладено Договір №38, предметом якого є надання ОСОБА_1 , як автоволодільцю, місця на платній автостоянці для трьох транспортних засобів, одним із яких був Mercedes-Benz Sprinter 313D 2006 року випуску р.н. НОМЕР_2 . Стосовно інших двох автомобілів: Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI 2001 року випуску р.н. НОМЕР_1 та Volkswagen LT 35 TDI 2005 року випуску р.н. НОМЕР_3 письмовий договір про зберігання транспортних засобів між сторонами не укладався.

У зв`язку з тим, що сторони співпрацювали з 2012 року і за цей період у них склалися довірчі стосунки, ними в усній формі обговорено, що замість інших двох автомобілів, зазначених у договорі №38, а саме: Mercedes-Benz р.н. НОМЕР_4 та Volkswagen LT-35 р.н. НОМЕР_5 , на автостоянці будуть знаходитися транспортні засоби Mercedes- Benz Sprinter 313 CDI 2001 року випуску р.н. НОМЕР_1 та Volkswagen LT 35 TDI 2005 року випуску р.н. НОМЕР_3 .

Вказаний договір укладений строком на один рік з моменту його підписання. Проте, відповідно до умов договору, він автоматично продовжується на наступні роки за умови: своєчасної оплати автоволодільцем місця на автостоянці (п.2 та п.4 Договору №38) та при наявності вільних місць.

Також, в п. 7 договору зазначено, що він (договір) є пропуском на автостоянку.

Позивачка вказала, що факт знаходження на момент виникнення пожежі належних ОСОБА_1 автомобілів на автостоянці дає підставу вважати, що договір був чинним. В іншому випадку, позивачка не мала б права та можливості в`їзду на територію автостоянки.

Пунктом 3 Договору №38 визначено, що власник автостоянки зобов`язується надати авто володільцю місце на автостоянці для автомобіля та забезпечити збереження ввіреного йому автомобіля.

Таким чином, відповідно до умов Договору №38, відповідачем, як власником автостоянки, ОСОБА_1 було надано три місця на автостоянці для автомобілів, а позивачкою щомісячно вносилась плата за надані для її автомобілів місця на автостоянці, що зафіксовано у касовій книзі.

У акті про пожежу вказано, що причиною пожежі стало занесення джерела запалення із зовні, що свідчить про невиконання відповідачем, як володілець автостоянки, як умови укладеного договору, так і приписів статті 977 ЦК України.

Відповідно до звіту про оцінку автомобіля Volkswagen LT 35 TDI 2005 року випуску р.н. НОМЕР_3 №38 від 30 квітня 2018 року, вартість матеріального збитку, завданого внаслідок термічного пошкодження зазначеного транспортного засобу складає 188 007,25 гривень.

Звітом про оцінку автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI 2001 року випуску р.н. НОМЕР_1 №37 від 27 квітня 2018 року визначено вартість матеріального збитку, завданого внаслідок термічного пошкодження зазначеного транспортного засобу, яка складає 200 560, 47 гривень.

Згідно Звіту про оцінку автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 313D 2006 року випуску р.н. НОМЕР_2 , вартість матеріального збитку, завданого внаслідок термічного пошкодження зазначеного транспортного засобу складає 307 797, 60 гривень.

Вартість кожної автотоварознавчої експертизи складає 1 100 гривень, що в цілому становить 3 300 грн.

ОСОБА_1 вказує, що, укладаючи договір про надання послуг автостоянки, і сплачуючи добросовісно і регулярно всі необхідні платежі, вона розраховувала на те, що її автомобілі, які приносять їй дохід, будуть збережені і непошкоджені.

Враховуючи, що джерело запалення, внаслідок якого були пошкоджені належні їй транспортні засоби, було занесено із зовні, позивачка вважає, що адміністрацією автостоянки не виконувались належним чином всі покладені на них обов`язки.

Внаслідок події, ОСОБА_1 пережила тяжкий стрес, від побаченого у неї сталася істерика, вона довго не могла прийти до тями. Певний час у неї була емоційна депресія, що негативно відобразилось не тільки на її душевному стані, але і на стані її сина, який бачив її переживання. При цьому, відповідачем не вчинено жодних дій щодо усунення негативних наслідків події. На теперішній час вона позбулась основного засобу заробітку грошей, необхідних їй для забезпечення себе та її сина, якого вона утримує сама, а події, які сталися 18 квітня 2018 року, повністю змінили уклад життя позивачки як на теперішній час, так і на майбутнє та позбавили ОСОБА_1 впевненості в завтрашньому дні. Розмір завданої їй моральної шкода вона оцінює в 150 000 гривень.

З огляду на зазначене, з посиланням на положення статей 942, 949, 951, 977 ЦК України, просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 635 665 грн. 32 коп. - матеріальної шкоди, завданої внаслідок знищення транспортних засобів; 3 300 грн. в якості вартості автотоварознавчих експертиз, витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн. та понесені витрати на оплату судового збору (т.с. № 1, а.с. 2-8, 90-96, 170).

ОСОБА_2 подано до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , який мотивовано наступним.

Письмовий договір № 38 від 01.03.2012 з ОСОБА_1 він ніколи не укладав і підпис, що міститься в договорі виконано не ним , а іншою особою.

Дійсно, 19.10.2004 виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради прийнято рішення № 316 «Про затвердження проекту будівництва автостоянки ПП ОСОБА_3 ». 16.06.2005 рішенням Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області № 29 затверджено проект землеустрою щодо відведення та надання в оренду земельної ділянки для будівництва відкритої автостоянки на 50 автомобілів по АДРЕСА_1 та надано ПП ОСОБА_2 в оренду терміном на 5 років земельну ділянку для будівництва відкритої автостоянки на 50 автомобілів загальною площею 0,374 га.

27.08.2015 рішенням Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області № 11 передано в оренду земельну ділянку під розміщення відкритої автостоянки на 50 автомобілів за вище вказаною адресою терміном на 5 років.

07.09.2015 між Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області та ФОП ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки під розміщення відкритої автостоянки на 50 автомобілів за вище вказаною адресою терміном на 5 років.

З посиланням на положення статей 203, 215 ЦК України, зустрічний позивач просив суд визнати недійсним договір № 38 від 01.03.2012, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т.с. № 2, а.с. 2-5).

Хід розгляду справи та прийняті процесуальні рішення.

25 травня 2018 року до суду надійшов первісний позов ОСОБА_1 (т.с. № 1, а.с. 2-8).

30 травня 2018 року судом винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху (т.с. № 1, а.с. 87).

13 червня 2018 року до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 (т.с. № 1, а.с. 90-96).

14 червня 2018 року відкрито провадження у справі (т.с. № 1, а.с. 126).

16 липня 2018 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 (т.с. № 2, а.с. 2-5).

17 липня 2018 року до суду надійшов відзив на первісний позов (т.с. № 1, а.с. 133-136).

24 липня 2018 року відкрито провадження у справі за зустрічним позовом та об`єднано зі справою за первісним позовом ОСОБА_1 (т.с. № 1, а.с. 146).

22 жовтня 2018 року представником первісного позивача подано заяву про застосування позовної давності до вимог за зустрічним позовом (т.с. № 1, а.с. 160-161).

22 жовтня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив (т.с. № 1, а.с. 163-165).

07 жовтня 2018 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог (т.с. № 1, а.с. 170-171).

07 листопада 2018 року судом задоволено клопотання первісного відповідача та призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено (т.с. № 1, а.с. 180-181).

21 лютого 2019 року судом отримано висновок експерта (т.с. № 1, а.с. 222).

22 лютого 2019 року судом відновлено провадження у справі (т.с. № 1, а.с. 230).

15 травня 2019 року судом задоволено клопотання представника первісного відповідача та призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено (т.с. № 3, а.с. 4-5).

07 жовтня 2019 року судом отримано висновок експерта (т.с. № 3, а.с. 32).

08 жовтня 2019 року судом відновлено провадження у справі (т.с. № 3, а.с. 47).

27 листопада 2019 року судом задоволено клопотання представника первісного відповідача та призначено у справі повторну судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено (т.с. № 3, а.с. 78-79).

11 лютого 2020 року судом отримано висновок експерта (т.с. № 3, а.с. 88).

12 лютого 2020 року судом відновлено провадження у справі (т.с. № 3, а.с. 99).

26 травня 2020 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (т.с. № 3, а.с. 114).

В судовому засіданні представник первісного позивача просила задовольнити первісний позов з підстав, викладених в позовній заяві, та відмовити в задоволенні зустрічного позову за необґрунтованістю.

В судовому засіданні представник зустрічного позивача просила задовольнити зустрічний позов з підстав, викладених в позовній заяві, та відмовити в задоволенні первісного позову. Додатково, заперечуючи проти позову, зазначила, що правовідносини з договору зберігання між сторонами не склалися, оскільки ОСОБА_2 відповідний договір не підписувався, а ОСОБА_1 не надано належних доказів на підтвердження вказаних обставин. Підпис в договорі № 38 від 01 березня 2012 року виконаний не ОСОБА_2 . Крім того, вважала, що між сторонами склалися господарські відносини, оскільки пошкоджені транспортні засоби використовувалися ОСОБА_1 в своїй підприємницькій діяльності. Крім того, додатково вказала, що підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди відсутні, оскільки не встановлено вини ОСОБА_2 в її заподіянні. Підстав для застосування наслідків спливу позовної давності до зустрічного позову не має, оскільки про наявність договору від 01.03.2012 зустрічний позивач, ОСОБА_2 , дізнався лише після подання ОСОБА_1 первісного позову.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що в 2017 році він влаштувався до ОСОБА_1 водієм на маршрутному таксі рейсом Дніпрорудне-Запоріжжя. Він працював на автомобілі Mercedes-Benz Sprinter р.н. НОМЕР_2 . Після завершення зміни, він відганяв автомобіль на стоянку поблизу набережної в місті Дніпрорудне. Перед пожежею, внаслідок якої згорів вказаний транспортний засіб, він заїхав на автостоянку, де вахтер записала номер автомобіля і час заїзду, після чого він поставив машину на звичне місце для стоянки. Всього в той день на автостоянці знаходилося 6 належних ОСОБА_1 транспортних засобів. На вказаній автостоянці свідок також ставив належний йому особисто автомобіль. Дана стоянка огороджена по периметру плитами, на кутах стояли камери відеоспостереження. Наступного дня йому зателефонував знайомий та повідомив, що маршрутні автомобілі згоріли. На автостоянці він розписувався в журналі, де також ставили свої підписи вахтери, яких було троє (жінки) та які працювали позмінно.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він працював водієм у ОСОБА_1 на автомобілі Volkswagen д/н НОМЕР_5 . 17 квітня 2018 року він поставив вказаний автомобіль на автостоянку, належну ОСОБА_6 . Свідок увесь час протягом своєї роботи водієм ставив на вказану стоянку автомобіль. Після того, як він поставив автомобіль, віддав ключі від нього на КПП. Крім нього, поруч ставилися інші автомобілі, належні ОСОБА_1 . Потім йому зателефонував диспетчер та повідомив, що машини згоріли. Наступного ранку, 18 квітня 2018 року, приблизно о 5-6 годині він прийшов на автостоянку та помітив, що внаслідок пожежі згоріло три автомобілі - два автомобілі Mercedes-Benz та Volkswagen LT. На місці були пожежні, ОСОБА_1 , диспетчер. Дана стоянка огороджена по периметру бетонними плитами, обладнана камерами відеоспостереження та колючим дротом по периметру.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що є цивільним чоловіком ОСОБА_1 та йому відомо, що відповідач у справі, ОСОБА_2 , є власником автостоянки в місті Дніпрорудне Василівського району. ОСОБА_1 займається перевезенням пасажирів територією України та у власності вона має декілька транспортних засобів призначених для цієї цілі. ОСОБА_1 користувалася автостоянкою, належною ОСОБА_2 з 2009 року. Між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в 2012 році був укладений договір на зберігання автомобілів. Один екземпляр договору зберігається у нього, один у Бурбели, один в правоохоронних органах. Вказаний договір ОСОБА_6 підписував в його (свідка) присутності. Оплата за послуги відбувалася готівкою, облік коштів за послуги вели охоронці стоянки. Автостоянка приблизно на 200 автомобілів. Дана стоянка огороджена по периметру бетонними плитами, обладнана камерами відеоспостереження та колючим дротом по периметру. Перед пожежею на стоянці стояло 6 належних ОСОБА_1 автомобілів: Mercedes д/н НОМЕР_6 , Mercedes д/н НОМЕР_4 , Mercedes зеленого кольору, номер не пам`ятає, Volkswagen LT 35 д/ НОМЕР_3 , Volkswagen LT д/н НОМЕР_7 , НОМЕР_8 .

17 квітня 2018 року, приблизно о 18.30 годині він залишив один автомобіль на автостоянці. Вранці він вийшов на балкон своєї квартири, яка знаходиться неподалік від стоянки, та помітив пожежу, після чого прийшов на автостоянку, де були пожежні і ОСОБА_6 . Внаслідок пожежі згоріло три автомобілі: Mercedes д/н НОМЕР_6 , Volkswagen LT 35 д/ НОМЕР_3 та Mercedes зеленого кольору.

Вислухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5).

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності, як фізичній особі, належать автомобілі: Mercedes-BENZ д/н НОМЕР_1 , Mercedes-BENZ д/н НОМЕР_6 , Volkswagen LT 35 TDI, д/ НОМЕР_3 (т.с. № 1, а.с. 11, 12,13).

18 квітня 2018 року, близько 04 годині 10 хвилин, на автостоянці у АДРЕСА_2 , сталася пожежа, під час якої згоріли належні ОСОБА_1 три автомобілі: Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI2001 року випуску р.н. НОМЕР_1 , Mercedes-Benz Sprinter 313D 2006 року випуску р.н. НОМЕР_6 , Volkswagen LT 35 TDI2005 року випуску р.н. НОМЕР_3 . Вказана подія підтверджується Актом про пожежу від 18 квітня 2018 року, складеним провідним інспектором Василівського PC ГУ ДСНС України в Запорізькій області Бондаренко М.В. Причиною пожежі, зазначеною в акті, є занесення джерела запалення із зовні. Місцем, де знаходилися транспортні засоби, вказано: АДРЕСА_2 (т.с. № 1, а.с. 9).

Відповідно до звіту про оцінку автомобіля Volkswagen LT 35 TDI 2005 року випуску р.н. НОМЕР_3 №38 від 30 квітня 2018 року, вартість матеріального збитку, завданого внаслідок термічного пошкодження зазначеного транспортного засобу складає 188 007,25 гривень (т.с. № 1, а.с.15-36).

Звітом про оцінку автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI 2001 року випуску р.н. НОМЕР_1 №37 від 27 квітня 2018 року визначено вартість матеріального збитку, завданого внаслідок термічного пошкодження зазначеного транспортного засобу, яка складає 200 560, 47 гривень (т.с. № 1, а.с.38-60).

Згідно Звіту про оцінку автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 313D 2006 року випуску р.н. НОМЕР_2 , вартість матеріального збитку, завданого внаслідок термічного пошкодження зазначеного транспортного засобу складає 307 797, 60 гривень (т.с. № 1, а.с.62-83).

Отже, загальний розмір завданих ОСОБА_1 внаслідок пошкодження транспортних засобів збитків становить 696 365 гривень 32 копійки (188 007,25 гривень + 200 560, 47 гривень + 307 797, 60 гривень).

Вартість кожної автотоварознавчої експертизи складає 1 100 гривень, що в цілому становить 3 300 грн. (т.с. №1, а.с. 14,37,61).

19.10.2004 виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради прийнято рішення № 316 «Про затвердження проекту будівництва автостоянки ПП ОСОБА_3 » по АДРЕСА_1 (т.с. № 2, а.с. 11).

16.06.2005 рішенням Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області № 29 затверджено проект землеустрою щодо відведення та надання в оренду земельної ділянки для будівництва відкритої автостоянки на 50 автомобілів по АДРЕСА_1 та надано ПП ОСОБА_2 в оренду терміном на 5 років земельну ділянку для будівництва відкритої автостоянки на 50 автомобілів загальною площею 0,374 га. (т.с. № 2, а.с. 12).

27.08.2015 рішенням Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області № 11 передано в оренду земельну ділянку під розміщення відкритої автостоянки на 50 автомобілів за вище вказаною адресою терміном на 5 років (т.с. № 2, а.с. 14).

07.09.2015 між Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області та ФОП ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки під розміщення відкритої автостоянки на 50 автомобілів за вище вказаною адресою терміном на 5 років (т.с. № 2, а.с. 15-17, 18,19).

01 березня 2012 року між ОСОБА_1 та власником автостоянки, розташованої у АДРЕСА_2 , відповідачем у справі, ОСОБА_2 , укладено Договір №38, предметом якого є надання ОСОБА_1 , як автоволодільцю, місця на платній автостоянці для трьох транспортних засобів, одним із яких був Mercedes-Benz Sprinter 313D 2006 року випуску р.н. НОМЕР_6 . Стосовно інших двох автомобілів: Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI 2001 року випуску р.н. НОМЕР_1 та Volkswagen LT 35 TDI 2005 року випуску р.н. НОМЕР_3 письмовий договір про зберігання транспортних засобів між сторонами не укладався.

Вказаний договір укладений строком на один рік з моменту його підписання. Проте, відповідно до умов договору, він автоматично продовжується на наступні роки за умови: своєчасної оплати автоволодільцем місця на автостоянці (п.2 та п.4 Договору №38) та при наявності вільних місць.

Також, в п. 7 договору зазначено, що він (договір) є пропуском на автостоянку (т.с. № 1, а.с. 10).

Відповідно до частини першої ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається в письмовій формі у випадках, встановлених ст. 208 цього Кодексу.

Статтею 942 ЦК України визначено, що зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Статтею 949 ЦК України визначено, що зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Відповідно до ст. 951 ЦК України, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) речі відшкодовується зберігачем у розмірі її вартості.

Відповідно до приписів ч.2 ст. 977 Цивільного кодексу України, за договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов`язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця.

Статтею 978 ЦК Українизазначено, що за договором охорони охоронець, який є суб`єктом підприємницької діяльності, зобов`язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов`язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

Відповідно до Постанови КМУ від 22 січня 1996 року «Про затвердження Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках» (далі - Правила), автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими Правилами, а у разі їх зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку (п.27).

Відповідно до п.21 Правил, під час оформлення приймання на зберігання черговий приймальник вносить необхідні дані про володільця транспортного засобу і транспортний засіб до відповідного журналу обліку транспортних засобів і розписується в ньому.

Транспортний засіб видається з автостоянки після здавання черговому приймальнику перепустки у разі його довготермінового зберігання чи пред`явлення квитанції (касового чека) про оплату - у разі тимчасового зберігання та після того, як одержувач розпишеться в журналі обліку щоденного та одноразового заїзду і виїзду транспортних засобів. Наступна постановка транспортного засобу на зберігання посвідчується відміткою і розписом чергового приймальника в цьому журналі. При цьому перепустка чи квитанція (касовий чек) повертається володільцеві транспортного засобу.

При вирішенні первісного позову по суті, суд зазначає, що з наданих первісною позивачкою доказів на підтвердження своїх вимог, доведено наявність укладеного між сторонами договору зберігання транспортних засобів на належній первісному відповідачу ОСОБА_2 автостоянці в місті Дніпрорудне та, як наслідок, поширення на правовідносини, які склалися між сторонами, норм ЦК України, зокрема, які регулюють відносини з приводу зберігання майна.

Посилання відповідача на не укладання між сторонами відповідного договору, є неспроможними та спростовуються наступним.

В ході судового розгляду свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 підтвердили факт зберігання, належних ОСОБА_1 транспортних засобів на стоянці, належній ОСОБА_2 , а свідок ОСОБА_7 додатково підтвердив факт підписання ОСОБА_2 договору від 01.03.2012.

В ході судового розгляду, за клопотаннями первісного відповідача, ОСОБА_2 , та його представника, судом тричі призначалися судові почеркознавчі експертизи.

Зокрема, згідно висновку експерта № 4-15 від 14.02.2019, відповісти на запитання: «Чи вчинено підпис у договорі № 38 від 01 березня 2012 року ОСОБА_2 власноручно чи іншою особою?» не виявилося можливим через відсутність однозначності в оцінці виявлених результатів дослідження (т.с. № 1, а.с. 223-228).

Згідно висновку експерта № 442-19 від 09.09.2019, підпис, виконаний у договорі № 38 від 01 березня 2012 року від імені ОСОБА_2 , виконаний самим ОСОБА_2 (т.с. № 3, а.с. 33-43).

Згідно висновку експертів № 34096-34098/19-32 від 22.01.2020, підпис, виконаний у договорі № 38 від 01 березня 2012 року від імені ОСОБА_2 , виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_2 (т.с. № 3, а.с. 90-96).

Одночасно з цим, суд зазначає, що вказані висновки судових експертиз є суперечливими між собою, в цілому, не спростовують встановлені судом обставини щодо виникнення і подальшого існування між сторонами у справі правовідносин зі зберігання транспортних засобів, враховуючи тривалість вказаних правовідносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 .

На думку суду, факт знаходження на момент виникнення пожежі належних ОСОБА_1 автомобілів на автостоянці дає підстави вважати, що договір від 01.03.2012 був чинним, в і іншому випадку, позивачка не мала б права та можливості в`їзду на територію автостоянки.

З огляду на викладене та враховуючи, що ОСОБА_1 зазнала матеріальних втрат внаслідок неналежного виконання відповідачем, ОСОБА_2 , як власником автостоянки, обов`язків щодо зберігання транспортних засобів, суд вважає вимоги ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди обґрунтованими.

Одночасно з цим, суд звертає увагу на наступне.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача, ОСОБА_9 , 635 665 грн. 32 коп. - вартість знищених автомобілів; 3 300 гривень - вартість авто товарознавчих експертиз (т.с. № 1, а.с. 170-171).

При цьому, встановлена судом загальна сума завданих ОСОБА_1 внаслідок пошкодження транспортних засобів збитків становить 696 365 гривень 32 копійки (188 007,25 гривень + 200 560, 47 гривень + 307 797, 60 гривень).

Вартість кожної автотоварознавчої експертизи складає 1 100 гривень, що в цілому становить 3 300 грн. (т.с. №1, а.с. 14,37,61).

Враховуючи вимоги ЦПК України, зокрема, принцип диспозитивності, суд вважає необхідним позов в цій частині задовольнити повністю в межах заявлених ОСОБА_1 вимог на суму 635 665 грн. 32 коп. (згідно уточненої позовної заяви), а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на оплату трьох автотоварознавчих експертиз на загальну суму 3 300 грн., а всього, 638 965 грн. 32 коп. в якості матеріальної шкоди.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи, що первісним позивачем не надано доказів на підтвердження вини ОСОБА_2 у виникненні пожежі та подальшому знищенні належних ОСОБА_1 транспортних засобів, в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 150 000 грн. суд вважає необхідним відмовити.

Суд критично відноситься до посилань представника первісного відповідача про наявність в даному спорі господарських правовідносин та необхідності закриття проовадження, виходдячи з наступного.

Судом встановлено, що договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на зберігання транпортних засобів укладений ними, як фізичними особами.

Предметом первісного позову є вимоги про відшкодування завданої позивачці шкоди, внаслідок пошкодження транспорптних засобів через неналежне виконання відповідачем обовязків щодо зберігання майна, а отже, дані правовідносини між сторонами, на думку суду, не є господарсько-правовими, а здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності з перевезення пасажирів, в даному випадку, на вирішення питання про підсудність не впливає

Щодо зустрічного позову.

Стаття 203 ЦК Українивизначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (абз. 1 ч.1 ст. 216 ЦК України).

Враховуючи, що під час розгляду первісного позову судом надана оцінка доказам, якими обґрунтовуються вимоги зустрічного позивача, про визнання договору недійсним, та встановлено, що договір від 01 березня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є реальним, виконуваним, спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а отже, дійсним, висновки судових експертиз є суперечливими між собою, інших належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог ОСОБА_2 суду не надано, суд вважає необхідним в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1); інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2).

Відповідно до ст.. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2) ; для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3); розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4) ; у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5); обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6).

При зверненні до суду первісною позивачкою, ОСОБА_1 сплачено 8 560 грн. в якості судового збору (т.с. № 1, а.с. 1, 89).

При цьому позивачем заявлено вимоги про стягнення 638 965 грн. 32 коп. в якості матеріальної шкоди та 150 000 грн. в якості моральної шкоди, а всього, 788 965 грн. 32 коп. Отже розмір судового збору, який підлягав сплаті ОСОБА_1 при зверненні до суду, мав становити 7 889 грн. 65 коп., а отже, переплачена сума судового збору в розмірі 670 грн. 35 коп. підлягає поверненню ОСОБА_1 .

Враховуючи часткове задоволення первісного позову, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з первісного відповідача на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи з наступного розрахунку:

- 788 965 грн. 32 коп. - розмір заявлених позовних вимог;

- 638 965 грн. 32 коп. - розмір задоволених позовних вимог;

- 638 965 грн. 32 коп./788 965 грн. 32 коп. х 100 = 80,99 % - відсоток задоволених позовних вимог;

7 889 грн. 65 коп. (сплачена сума судового збору) х 80,99 % = 6 389 грн. 83 коп. - розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача.

Одночасно з цим, з матеріалів справи встановлено, що первісною позивачкою сплачено 6 000 грн. адвокату Пересаді І.В. за надання професійної правничої допомоги, що підтверджено ордером адвоката Пересади І.В. на надання правової допомоги від 13 червня 2018 року, угодами від 14 травня та 13 червня 208 року про надання правничої допомоги між адвокатом Пересадою І.В. та позивачем, ОСОБА_1 , попереднім розрахунком судових витрат (т.с. № 1, а.с. 85, 172, 173, т.с. № 3, а.с.143-144).

Враховуючи викладене, суд з урахуванням вимог ч.3 ст. 141 ЦПК України, співмірності та розумності, вважає обґрунтованим розмір витрат, понесених позивачем на надання професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 6 000 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 77, 80, 263-268 ЦПК України

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_9 ), проживає за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_10 ), проживає за адресою: АДРЕСА_4 , 638 965 грн. 32 коп. в якості матеріальної шкоди, 6 389 грн. 83 коп. - в якості витрат на оплату судового збору та 6 000 грн. в якості витрат на правову допомогу, а всього, 651 355 (шістсот п`ятдесят одна тисяча триста п`ятдесят п`ять) грн. 15 коп.

В задоволенні первісного позову в іншій частині відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визнання договору з надання послуг автостоянки недійсним, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 22 листопада 2021 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області Д.А. Задорожко