Провадження № 22-ц/812/1043/21 Головуючий суду першої інстанції Цуркан Р.С. Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 року м. Миколаїв Справа № 487/3823/15-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участю: боржника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2021 року, постановлену під головуванням судді Цуркана Р.С., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якої виготовлено 21 квітня 2021 року, за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Заводський ВДВС) про поновлення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні,

В С Т А Н О В И В:

15 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Скарга мотивована тим, що в Заводському ВДВС перебуває виконавче провадження № 50413510, з виконання виконавчого листа № 487/3823/15-ц виданого 19 лютого 2016 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») в сумі 21 081 грн 50 коп.

26 січня 2021 року головним державним виконавцем Заводського ВДВС Чернявською А.Б., у вищезазначеному провадженні було винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій.

З вказаною постановою ОСОБА_1 ознайомився лише в лютому 2021 року в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень. Після чого звернувся за правовою допомогою.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 09 березня 2016 року ПАТ КБ «ПриваБанк» звернувся до Заводського ВДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 19 лютого 2016 року по справі № 487/3823/15-ц. Виконавче провадження було відкрито 12 березня 2016 року.

06 квітня 2016 року на адресу Заводського ВДВС надійшла ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року по справі № 487/3823/15-ц, якою клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 грудня 2015 року задоволено та зупинено виконання рішення.

Після вказаної ухвали в матеріалах провадження міститься перевірка вказаної ухвали в Державному реєстрі судових рішень.

Після чого винесено постанову від 07 квітня 2016 року про зупинення виконавчих дій. 26 січня 2021 року головним державним виконавцем Заводського ВДВС Чернявською А.Б., у вищезазначеному провадженні було винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій.

Як підставу для поновлення визначено «Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2018 року рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції було залишено без змін».

Однак в матеріалах виконавчого провадження відсутня копія зазначеної ухвали або витяг з Державного реєстру судових рішень з текстом вказаної ухвали, не зазначено навіть номер справи за якою вказана ухвала була прийнята або будь-які інші докази того, що вказана ухвала має відношення до виконавчого провадження та для прийняття рішення щодо поновлення вчинення виконавчих дій.

З вищезазначеного виходить, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні належні документи які б надавали правомірних підстав державному виконавцю, винести постанову про поновлення вчинення виконавчих дій.

З огляду на таке ОСОБА_1 вважає дії державного виконавця неправомірними та такими, що призвели до порушення його прав, свобод та законних інтересів як боржника.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Заводського ВДВС Чернявської А.Б. про поновлення вчинення виконавчих дій 26 січня 2021 року ВП № 50413510.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2021 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки касаційне провадження за результатом розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 у справі № 487/3823/15-ц було завершено, що видно з ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2016 року, тому відповідно до статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було правильно поновлено виконавче провадження № 50413510.

Зазначена ухвала касаційного суду міститься в матеріалах виконавчого провадження та постановою державного виконавця про виправлення помилки у процесуальному документі від 29 березня 2021 року виправлено помилку, допущену у постанові про поновлення вчинення виконавчих дій від 26 січня 2021 року, а саме визначено, що слід вважати правильною датою вищевказаної ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка була врахована при прийнятті постанови від 26 січня 2021 року, а саме «09 листопада 2016 року» замість неправильної дати 09 листопада 2018 року».

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити вимоги його скарги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що 07 квітня 2016 року на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року по справі № 487/3823/15-ц про зупинення примусового виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 грудня 2015 року до розгляду касаційної скарги державним виконавцем була винесена постанова про зупинення виконавчого провадження щодо виконання вказаного рішення суду першої інстанції.

При ознайомленні з матеріалами справи було виявлено, що в матеріалах виконавчого провадження відсутня копія зазначеної Ухвали або витяг з Державного реєстру судових рішень з текстом вказаної ухвали, не зазначено навіть номер справи за якою вказана Ухвала була прийнята або будь-які інші докази того що вказана ухвала має відношення до виконавчого провадження та для прийняття рішення щодо поновлення вчинення виконавчих дій.

Натомість в матеріалах виконавчого провадження містився витяг з Державного реєстру судових рішень з текстом ухвали Заводського районного суду від 14 листопада 2018 року, в мотивувальній частині якого і містилась фраза «Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2018 року рішення судів першої та апеляційної інстанції було залишено без змін».

Під час розгляду скарги державний виконавець виніс постанову про виправлення помилки, зазначивши дату винесення Ухвали Вищого спеціалізованого суду України «09 листопада 2016 рік», отже під час винесення постанови про поновлення виконавчих дій державний виконавець керувався не копією ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2016 року, а ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 2018 року.

З вищезазначеного виходить, що в матеріалах виконавчого провадження були відсутні належні документи які б надавали правомірних підстав державному виконавцю, винести постанову про поновлення вчинення виконавчих дій.

З огляду на таке скаржник вважає дії державного виконавця неправомірними та такими, що призвели до порушення його прав, свобод та законних інтересів як боржника.

Крім того судом не було надано оцінку поданих ОСОБА_1 доказів, а саме:

- анкети-заяви, відповідно до якої кредитний ліміт на картці складає лише 500 гривень;

- ухвали Заводського районного суду міста Миколаєва від 21 січня 2021 року, відповідно до якої постанову слідчого Заводського відділу поліції ГУНП у Миколаївській області Чулуп К.С. від 14 червня 2020 року про закриття кримінального провадження №0000505 від 04 лютого 2017 року скасовано.

- відповіді СУ ГУНП в Миколаївській області на звернення, відповідно до якого розслідування по кримінальному провадженню №0000505 від 04 лютого 2017 року триває;

- витягу з ЄДРДР по кримінальному провадженню №0000505 від 04 лютого 2017 року. Додаткові пояснення по кримінальному провадженню №0000505 від 04 лютого 2017 року;

У відзиві на апеляційну скаргу державний виконавець Чернявська А.Б. доводи апеляційної скарги не визнала та просила відмовити в задоволенні скарги, а оскаржене судове рішення залишити без змін.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19 лютого 2016 року Заводським районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист у справі № 487/3823/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 20 837,90 грн, а також сплачений судовий збір у сумі 243 грн 60 коп.

12 березня 2016 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі - заводського ВДВС) було відкрито виконавче № 50413510 щодо примусового виконання зазначеного виконавчого документа.

30 березня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було зупинено виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 грудня 2015 року до закінчення касаційного провадження. З цих підстав постановою державного виконавця Заводського ВДВС від 07 квітня 2016 року було зупинено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі № 487/3823/15-ц.

26 січня 2021 року постановою головного державного виконавця Заводського ВДВС поновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі № 487/3823/15-ц у відношенні ОСОБА_1 . При цьому, державний виконавець послалася на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2018 року, за якою касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Заводського районного суду Миколаївської області від 30 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 15 лютого 2016 року залишено без змін.

Постановою про виправлення помилки у процесуальному документі від 29 березня 2021 року виправлено помилку, допущену у постанові про поновлення вчинення виконавчих дій від 26 січня 2021 року, а саме визначено, що слід вважати правильною датою вищевказаної ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка була врахована при прийнятті постанови від 26 січня 2021 року, а саме - «09 листопада 2016 року» замість неправильної дати «09 листопада 2018 року».

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Таке розуміння виконавчого провадження відповідає практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так у пункті 15 рішення ЄСПЛ у справі «Моргуненко проти України» від 6 вересня 2007 року (заява № 43382/02) вказується таке: «Суд зазначає, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Itali) (no. 1) [GC], no. 36813/97, п. 197). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «Естіма Джордж проти Португалії» (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, Report of Judgments and Decisions 1998-II, п. 35, та, з нових джерел, «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovakia), N 2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року).».

За приписами частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження ( в редакції, що діяла на час зупинення виконавчого провадження) виконавче провадження підлягає обов`язковому зупиненню у разі зупинення виконання відповідного рішення або виконавчого провадження судом чи посадовою особою, яким законом надано таке право.

Аналогічна правова норм щодо зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа міститься у пункті 2 частини 1 статті 34 Закону України (в редакції закону від 02 червня 2016 року) (далі - Закон).

Відповідно до частини 1 статті 35 цього Закону визначено строк зупинення такого виконавчого провадження за даним пунктом - до розгляду питання по суті.

Після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову ( частина 5 статті 35 Закону).

Як встановлено матеріалами справи, державним виконавцем 07 квітня 2016 року було зупинено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі № 487/3823/15-ц на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року до закінчення касаційного провадження.

26 січня 2021 року постановою головного державного виконавця Заводського ВДВС поновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі № 487/3823/15-ц у відношенні ОСОБА_1 на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2016 року, за якою рішення Заводського районного суду Миколаївської області від 30 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 15 лютого 2016 року залишено без змін.

Отже з огляду на наведені норми права та встановлені судом обставини справи колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що постанова державного виконавця Заводського ВДВС від 26 січня 2021 року винесена відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження» та в межах компетенції державного виконавця, а тому відсутні правові підстави для задоволення скарги боржника. Оскаржувана постанова не порушує прав та законних інтересів боржника у виконавчому провадженні, а спрямована на примусове виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що на час ознайомлення заявника з матеріалами виконавчого провадження, в цих матеріалах була відсутня копія ухвали касаційного суду на підставі якої було відновлено виконавче провадження, не заслуговують на увагу, оскільки така обставина не свідчить, що постанова про відновлення виконавчого провадження є протиправною та не відповідає фактичним обставинам, що в ній зазначені. Описка, яку допустив держаний виконавець у цій постанові щодо року прийняття ухвали судом касаційної інстанції, яка в подальшому була виправлена, також не впливає підстави поновленні виконавчого провадження та не порушує права боржника у цьому виконавчому провадженні, передбачені статтею 19 Закону.

Аргументи скарги щодо не надання судом першої інстанції правової оцінки наданим заявником доказам, а саме: анкети-заяви про укладення кредитного договору та документам, що стосуються розслідування у кримінальному провадженні не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не стосуються предмету доказування за вимогами скарги, а тому відповідно до диспозитивності цивільного судочинства (статті 13 ЦПК України) суд першої інстанції розглянув скаргу в межах заявлених вимог.

Крім того, надання заявнику статусу потерпілого у кримінальному провадженні № 0000505 від 04 лютого 2017 року, на яке посилається скаржник в апеляційній скарзі, не звільняє останнього від обов`язку виконання судового рішення.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, порушення судом вимог процесуального права та не правильне застосування судом норм матеріального права судом апеляційної інстанції при перевірці оскарженого судового рішення не встановлено.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення першої інстанції - без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, відсутні.

Між тим, з ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 454 грн, сплату якого було відстрочено відповідно до ухвали Миколаївського апеляційного суду від 05 травня 2021 року при відкритті апеляційного провадження у цій справі.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в дохід держави 454 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 26 травня 2021 року.