Справа № 425/1687/21
Провадження № 22-ц/810/775/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Кострицького В.В., Луганської В.М.,

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство «Акцент-Банк», відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк»

на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 28 липня 2021 року, ухваленого Рубіжанським міським судом Луганської області у складі: судді Романовського Є.О. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - АТ «Акцент-Банк», Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 54542,17 грн, який мотивувало тим, що позивач є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк».

Відповідно до укладеного договору № б/н від 27.05.2019 року ОСОБА_1 від позивача отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач в свою чергу повинен слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, що передбачено п. 2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг, а уразі невиконання зобов`язань за Договором, у відповідності до п. 2.1.1.5.6, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом в анкеті-заяві.

АТ «А-банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов Договору.

Відповідач не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, отже у порушення умов договору відповідач належним чином не виконав зобов`язання за вказаним договором.

Станом на 03.04.2021 року за відповідачем утворилась заборгованість в загальній сумі 54 542,17 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 41 133,08 грн та заборгованості за відсотками - 13 409,09 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача, а також судовий збір в розмірі 2 270 грн.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 28 липня 2021 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 травня 2019 року у сумі 41 133,08 грн. В задоволення інших вимог - відмовлено. Вирішено долю судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ «Акцент-Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, задовольнити позовні вимоги Банку у повному обсязі, стягнути судові витрати.

Доводами апеляційної скарги є те, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив своїм підписом факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитися зі змінами до них, викладеними на сайті банку; відповідач користувався кредитом, а значить ознайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними, оскільки вказаний договір є договором оферти, тому суд на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України мав стягнути хоча б відсотки у розмірі облікової ставки НБУ; паспорт споживчого кредиту підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором: номер телефону, на який направлявся одноразовий ідентифікатор, між сторонами погоджено, і саме його зазначено особисто відповідачем в Анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в А-Банку, яку він підписав власноручно, отже, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору.

Позивач вважає, що суд не обґрунтовано послався на правову позицію Верховного Суду, яка викладена в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки в цій справі розглядався випадок, коли Тарифи Банку не були підписані боржником, а в даному випадку відповідачем було підписано Паспорт споживчого кредитування, в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка.

Крім того, з посиланням на ч. 2 ст. 638, ст. 643, ч. 3 ст. 645 ЦК України, зазначено, що паспорт кредиту оформлено у відповідності до додатку № 1 до Закону України «Про споживче кредитування», і строк кредиту зазначається у розділі № 2 «Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача» підрозділі «Строк кредитування» де зазначено строком кредитування 240 місяців.

Розділ № 7 паспорту «Інші важливі аспекти» підрозділ «Дата надання інформації» містить дату, до якої, у відповідності з ст. 643 ЦК України, кредитор повинен був отримати відповідь - згоду на дані умови кредитування (акцепт) від позичальника, і навіть якщо він її отримав із запізненням, то це не має значення, якщо Банк з цим погоджується.

Пунктом 4 розділу 7 паспорту - «Умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо» - дане зазначення є обов`язковим і говорить про той факт, що кредитодавець вправі самостійно визначати розмір кредитного ліміту на картці, виходячи із фінансового стану позичальника та його історії обслуговування в банку. Жодним чином дане посилання не змінює основні умови кредитування такі як строк, відсоткову ставку, відповідальність за поручення, право дострокового погашення, інше.

Пунктом 13 розділу 4 паспорту - «Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит» - дійсно реальна відсоткова ставка може змінюватись. Однак, вона змінюється в любому кредитному договорі, оскільки в разі порушення позичальником умов кредитування до нього застосовуються штрафні санкції - підвищена відсоткова ставка, пеня, тощо, і всі ці нарахування змінюють реальну відсоткову ставку, яка може бути мінімальною і складатись лише з самих відсотків у випадку сумлінного виконання позичальником своїх обов`язків.

Від відповідача відзив не надійшов.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 54542,17 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2270*100 = 227000 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Предметом апеляційного перегляду справи є рішення суду в частині позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Вказаним вимогам рішення в оскаржуваній частині не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову банку в частині стягнення процентів за користування кредитом, суд першої інстанції керувався висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, та вважав недоведеним факт, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Проте, вказані висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на таке.

За правилами статей 2, 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина першастатті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (частина перша статті 77, частина перша статті 78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладено правову позицію про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і Витяг з Умов та Правил, які містяться в матеріалах цієї справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.

Однак, на відміну від справи № 342/180/17 у цій справі з боку відповідача не надходило заперечень щодо непогодження між сторонами наданих банком Умов та правил, Тарифів користування кредитною карткою, тому застосування судом першої інстанції вказаного правового висновку Великої Палати Верховного Суду до спірних правовідносин не є правильним, оскільки вказані правовідносини не є подібними, а доводи апеляційної скарги в цій частини - слушними.

У справі, яка переглядається, встановлено, що при укладенні кредитного договору відповідач був ознайомлений з умовами кредитування, у тому числі з фіксованою пільговою та базовою процентними ставками за кредитом, що становить 0,000001% на місяць та 3,7% в місяць або 44,4% річних відповідно, а також відповідальністю за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків у вигляді штрафу у розмірі 50 грн кожен раз, коли виникає прострочення по сплаті обов`язкового щомісячного платежу повністю або частково на суму від 100 грн, та 100 грн кожен раз, коли виникає прострочення по сплаті обов`язкового щомісячного платежу на суму від 100 грн другий місяць поспіль і більше.

З такими умовами кредитування відповідач погодився, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку та паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», що доводиться наданими позивачем письмовими доказами та іншою стороною не заперечується.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України Про електронну комерцію, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Номер телефону, на який направлявся одноразовий ідентифікатор між сторонами погоджено, а саме, його зазначено особисто відповідачем в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банк, яку відповідач підписав власноруч.

З паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» вбачається, що в розділі «підпис споживача» зазначено: «Підпис клієнта: ОСОБА_1 , Підписано простим електронним підписом шляхом підтвердження дзвінком 27.05.2019 13:34 з номера телефону НОМЕР_1 у відповідності з Умовами та правилами надання банківських послуг, Дата, ПІБ, підпис».

Отже, паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» містить електронний підпис клієнта ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором, що свідчить про дотримання сторонами письмової форми правочину, що залишилось поза увагою суду.

Таким чином, висновки суду про недоведеність факту досягнення між сторонами у належній письмовій формі домовленості щодо розміру процентів за користування кредитними коштами та штрафу є помилковими.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 30 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки (пункти 2, 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Згідно статті 549, частини другої статті 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

У зв`язку з невнесенням відповідачем щомісячних обов`язкових платежів за кредитним договором банк має право вимагати сплати ним заборгованості, що виникла, та дострокового повернення кредиту, а також сплати процентів за користування кредитом та штрафів, які обумовлені укладеним між сторонами договором, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно того, що паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка» не містить підпису відповідача, а тому не може розцінюватися як складова частина кредитного договору, оскільки між сторонами було укладено договір в електронній формі шляхом його підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. В паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка та інше.

Підписавши паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» електронним підписом одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 добровільно погодився на умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання, відсотків за користування кредитом та застосування неустойки у разі порушення грошового зобов`язання.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 12.01.2021 по справі 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20).

Згідно із розрахунком заборгованості за договором № SAMABWFC2 від 27.05.2019 року, укладеного між АТ «АкцентБанк» та ОСОБА_1 , станом на 03.04.2021 року утворилась заборгованість в розмірі 54 542,17 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 41 133,08 грн та заборгованості за відсотками в розмірі 13 409,09 грн. (а.с.5).

З вказаного розрахунку вбачається, що проценти за користування грошовими коштами банк нараховував за процентною ставкою, що відповідає процентній ставці, яка зазначена в паспорті споживчого кредиту.

У постанові від 12.01.2021 (справа №524/5556/19) Верховний Суд сформулював правову позицію, відповідно до якої будь-який договір, передбачений Цивільним та Господарським кодексами України, може мати електронну форму і необов`язково повинен бути створений у вигляді окремого електронного документа, допускається і спрощена форма. Важливо, щоб електронний договір містив усі істотні умови для відповідного виду договору, що відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути враховано при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права у відповідності до вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення у відповідній частині.

Оскільки суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідачем підписувався Паспорт споживчого кредитування за програмою «Кредитна картка» і даним обставинам суд першої інстанції надав помилкову оцінку, тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України слід скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 13409,09 грн, яка виникла станом на 03 квітня 2021року.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося і судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог з

ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» підлягає стягненню 5675 грн судового збору, сплачених позивачем за подання позовної заяви - 2270 грн та за подання апеляційної скарги - 3405 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 28 липня 2021 року в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованості за процентами за користування кредитом та в частині судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (місцезнаходження юридичної особи: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, ) заборгованість за кредитним договором № SAMABWFC2 від 27.05.2019 року: заборгованість по відсоткам 13409,09 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (місцезнаходження юридичної особи: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, ) судовий збір у розмірі 5675 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 02 листопада 2021 року.

Судді: