КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду від 02 вересня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Клітко Валентина Василівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання нерухомого майна спільним сумісним майном подружжя та визнання спадкоємцем першої черги за законом,-

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Голосіївського районного суду від 02 вересня 2021 року позовну заяву передано на розгляд до Святошинського районного суду м. Києва.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2021 року дану справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження згідно ч.2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленої ухвали суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус КМНО Клітко В.В., про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання нерухомого майна спільним сумісним майном подружжя та визнання спадкоємцем першої черги за законом.

Передаючи справу до Святошинського районного суду м. Києва, суд першої інстанції виходив з того, що фактично спірні правовідносини, які виникли між сторонами, стосуються нерухомого майна, а саме квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та гаражного боксу № НОМЕР_1 в ГБК "Надія - ЗМ" за адресою: м. Київ, вул. Службова, 4, а тому на дану категорію справ поширються правила про виключну підсудність за місцем знаходження нерухомого майна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріплений у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що суд буде вважатися встановленим законом лише за умови, що він утворений безпосередньо на підставі закону, діє в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції й у законному складі суду.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Статтями 27, 28, 30 ЦПК України врегульовано питання загальної територіальної підсудності за місцем проживання (місцезнаходженням) відповідача, підсудності справ за вибором позивача та виключної підсудності.

За загальним правилом територіальної підсудності, яке закріплене в ч.ч.1,2 ст.27 ЦПК України, передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Виняток з вказаного правила становить альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).

Виключну підсудність встановлено для позовів, які виникають щодо нерухомого майна (ч.1 ст.30 ЦПК України).

Згідно з положеннями ст.181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст.358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст.ст.364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст.ст.370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно, тощо.

Віднесення позовів до виключної підсудності здійснюється, виходячи із критерію їх виникнення з приводу нерухомого майна, навіть коли вимоги не заявлені безпосередньо відносно самого нерухомого майна.

Поняття «позови, що виникають з приводу нерухомого майна» є ширшим, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майном», а тому правило вищевказаних норми розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових (немайнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно доп.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З матеріалів справи слідує, що позивачка звернулась в суд з позовом до відповідачів, третя особа - приватний нотаріус КМНО Клітко В.В., в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: встановити факт, що вона та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 01.01.2004 року до дня його смерті; визнати об`єктом спільної сумісної власності квартиру, загальною площею 39,9 кв. метрів, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину вказаної квартири, у зв`язку чим виключити її зі спадкової маси; визнати об`єктом спільної сумісної власності гаражний бокс № НОМЕР_1 в ГБК "Надія - ЗМ" за адресою: АДРЕСА_2 , та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину гаражного боксу, у зв`язку чим виключити його зі спадкової маси; визнати позивача спадкоємцем першої черги за законом, як дружини, після смерті ОСОБА_5 .

Враховуючи наведене, а також те, що предметом даного спору є визнання права власності на нерухоме майно, яке територіально розташовано у Святошиньскому районі м. Києва, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність передачі справи до Святошинського районного суду м. Києва за встановленою підсудністю.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Постановлена судом ухвала відповідає вимогам норм процесуального права й не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Підсудність справ за вибором позивача передбачена ст. 28 ЦПК України

Так, ч.15 ст. 28 ЦПК України визначено, позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що вказаний спір не повинен розглядатись за правилами виключної підсудності, а на підставі ч.15 ст. 28 ЦПК України має розглядатися за місцем проживання одного з відповідачів за вибором позивача, не заслуговують на увагу, оскільки вказаний спір стосується нерухомого майна, й на дані правовідносини розповсюджуються вимоги ст. 30 ЦПК України. Крім того, право на спадкування є не абстрактним, а цілком конкретним і невіддільним від предмету спадкування (спадкового майна).

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду від 02 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: