КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Рибака М.А. в м. Київ у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», Публічного акціонерного товариства «Актабанк», ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Актабанк» Куліша Віктора Михайловича про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним.

Посилався на те, що 23 березня 2018 року ПАТ «Актабанк» уклало договір № 2 про відступлення прав вимоги з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за договором № 261389 від 23 вересня 2013 року, укладеного з ОСОБА_1 .

Про існування вищевказаного договору він дізнався наприкінці жовтня 2018 року, отримавши з Голосіївського районного суду м. Києва судову повістку разом із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з другого відповідача на першого. На першій сторінці вказаного договору зазначено, що він був укладений за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону від 15 березня 2018 року. Про проведення аукціону, укладання вказаного договору, відступлення прав вимоги ОСОБА_1 нічого не було відомо, оскільки відповідачі його не повідомляли.

На підставі вищевикладеного, посилаючись на ст. 512, 516, 517, 11, 202, 203, 215 - 235, 216, 16 ЦК України, п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», просив визнати договір № 2 про відступлення прав вимоги від 23 березня 2018 року, укладений між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за договором № 261389 від 23 вересня 2013 року, недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2021 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що в основу судового рішення покладено висновок, що на виконання умов договору відступлення прав вимоги, згідно вимог ст. 512, 514, 516 ЦК України на адресу позивача, зазначену в кредитному договорі № 261389 від 23 вересня 2013 року, від імені ПАТ «Актабанк» направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», однак ніякого повідомлення від імені ПАТ «Актабанк» в матеріалах справи немає, а наданий відповідачем документ лише підтверджує факт надання йому послуги поштового зв`язку та не свідчить про те, який саме документ був направлений позивачу. При цьому відповідно до Правил надання поштового зв`язку, розрахунковим документом є документ встановленої форми та змісту, що підтверджує надання послуг поштового зв`язку. Пунктом 61 Правил передбачено, що у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках, працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і поставити відбиток календарного штемпеля. Тобто відповідно до положень зазначених Правил, таким доказом може бути лише опис вкладення, якого відповідачами на підтвердження повідомлення позивача до матеріалів справи не долучено.

Вказував, що розрахунок суми заборгованості містить лише один рядок з номером кредитного договору, начебто укладеного 23 вересня 2013 року між ПАТ «Актабанк» та позивачем, та графу із зазначенням загальної суми заборгованості 265809,24 грн. без зазначення конкретних періодів її утворення, моменту утворення заборгованості позивача перед ПАТ «Актабанк», з якого у останнього з`явилося право стягнення такої, її розміру на час переходу до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», права грошової вимоги, відображення щомісячних платежів, які підлягали сплаті та були фактично сплачені відповідачем, передбаченої кредитним договором процентної ставки, з якої здійснювався розрахунок заборгованості, та період здійснення цього розрахунку, що є визначальним фактором оцінки наданого документу як доказу та не може бути визнаний належним та допустимим доказом в обґрунтуванні заявлених вимог до позивача.

Вказував також на те, що вищевказаного кредитного договору взагалі не існує та як наслідок, і зобов`язання по ньому.

Від відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив розгляд справи проводити у його відсутності, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Посилався на те, що за вимогами ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. На виконання умов договору відступлення прав вимоги, згідно ст. 512 - 514, 516 ЦК України на адресу боржника, зазначену в кредитному договорі, а саме АДРЕСА_1 , від імені ПАТ «Актабанк» направлено повідомлення про відступлення прав вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ». При цьому в законодавстві України не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги.

Наголошував, що за умови неотримання ОСОБА_1 повідомлення про відступлення права вимоги, він не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки ПАТ «Актабанк».

Вказував, що договір про відступлення прав вимоги укладений у відповідності до вимог чинного законодавства України та ніяким чином не порушує права та законні інтереси позивача.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Залишаючи без задоволення позов ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами підстави недійсності правочину та порушення спірним договором його прав та інтересів.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року в справі № 752/7012/15-ц за позовом ПАТ «Актабанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за договором про відкриття та обслуговування овердрафту по картковому рахунку № НОМЕР_1 від 23 вересня 2013 року у розмірі 141209,23 грн. (а. с. 52 - 53).

На а. с. 55 знаходиться копія виконавчого листа, виданого Голосіївським районним судом м. Києва 25 травня 2016 року на виконання заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року в справі № 752/7012/15-ц.

На а. с. 56 знаходиться роздруківка результату пошуку виконавчих проваджень в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, згідно якого виконавче провадження ВП № 51484262, в якому боржником є ОСОБА_1 , стягувачем - ПАТ «Актабанк», зупинене.

На а. с. 27 знаходиться копія протоколу електронного аукціону № UA-EA-2018-02-21-000031-а від 15 березня 2018 року, згідно якого переможцем електронних торгів з продажу лоту F28GL8244 (кредитний портфель фізичних осіб у кількості 10640 шт.) є ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ціна продажу лоту - 3 160 375 грн. без ПДВ.

На а. с. 28 знаходиться копія платіжного доручення № 14408 від 22 березня 2018 року, згідно якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» сплачено на користь ПАТ «Актабанк» 3 160 375 грн. з призначенням «Оплата за придбаний актив згідно з протоколом UA-EA-2018-02-21-000031-а від 15 березня 2018 року, лот F28GL8244».

На а. с. 20 - 22 знаходиться копія договору № 2 про відступлення права вимоги, укладеного 23 березня 2018 року ПАТ «Актабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», згідно преамбули якого, договір укладено за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2018-02-21-000031-а від 15 березня 2018 року, за умовами п. 2.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.

Згідно п. 3.4 договору, сторони зобов`язані повідомити боржників про відступлення прав вимоги за основними договорами протягом 10 робочих днів з моменту набрання чинності цим договором у порядку, передбаченому чинним законодавством, у формі повідомлення, що передбачена додатком № 2 цього договору. Банк здійснює повідомлення боржників шляхом розміщення відповідного інформаційного повідомлення на офіційному сайті ПАТ «Актабанк» протягом 2 робочих днів.

На а. с. 4 знаходиться витяг з додатку № 2 про відступлення права вимоги від 23 березня 2018 року Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, згідно якого, були відступлені права вимоги за кредитним договором № 261389 від 23 вересня 2013 року, позичальник ОСОБА_1 , сума заборгованості 265809,24 грн.

На а. с. 60 знаходиться копія повідомлення від 27 березня 2018 року, адресованого ОСОБА_1 яким ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» повідомлено ОСОБА_1 про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору в розмірі 265809,24 грн., де 100000 грн. заборгованість за основним боргом, 165809,24 грн. заборгованість за відсотками.

На а. с. 29 знаходиться копія списку № 878 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів від 31 січня 2019 року, поданих ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», в тому числі на адресу ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , та копія фіскального чеку Укрпошти від 31 січня 2019 року за надання послуг поштового зв`язку.

На а. с. 117 - 119 знаходиться копія ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року, якою ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відмовлено в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступленням права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, укладеного 23 березня 2018 року ПАТ «Актабанк» як кредитором, та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як новим кредитором, оскільки цей договір укладено із дотриманням норм закону, і позивачем для застосування такого способу захисту, як визнання спірного правочину недійсним, не доведено як недійсності договору, так і порушення, невизнання або оспорення цим договором його суб`єктивного права.

При цьому апеляційним судом враховуються правові висновки Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права в аналогічних правовідносинах, викладені в постановах від 25 червня 2020 року в справі № 341/1078/17, від 22 червня 2020 року в справі № 757/46695/15-ц, від 28 січня 2020 року в справі № 924/1208/18.

Крім того, в постанові від 22 вересня 2021 року в справі № 348/1743/18 (провадження № 61-13218св20) Верховним Судом зазначено, що установлений законом порядок заміни кредитора у зобов`язанні без згоди боржника не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів. Виходячи з природи оспорюваного договору, внаслідок укладання договору відступлення права вимоги відбулась лише заміна кредитора у зобов`язанні на відповідача, а саме зобов`язання продовжувало існувати. Отже, уступка права вимоги стосується виключно заміни сторони (кредитора) у зобов`язанні, не впливає на зміст самого зобов`язання і заміна сторони у зобов`язанні ніяким чином не порушує права та інтереси боржника.

Доводами апеляційної скарги у цій частині висновки суду першої інстанції не спростовуються.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із виконання договору відступлення прав вимоги, а саме, що на адресу позивача було направлено відповідне повідомлення від імені ПАТ «Актабанк», однак що ці обставини наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються, апеляційний суд виходить із наступного.

Дійсно, судом першої інстанції було перевірено виконання сторонами договору про відступлення права вимоги від 23 березня 2018 року його умов і встановлено, що на адресу боржника було направлено повідомлення від 27 березня 2018 року про відступлення прав вимоги на користь нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Разом із тим, підставою для відмови в позові, як вбачається з мотивувальної частини судового рішення, є недоведення позивачем порушення оспорюваним договором його суб`єктивних прав.

Таких обставин судом першої інстанції з доказів, наявних в матеріалах справи, не встановлено, і доводами апеляційної скарги висновки суду в зазначеній частині не спростовуються.

Апеляційний суд враховує, що єдиною підставою визнання договору від 23 березня 2018 року, на яку посилався ОСОБА_1 у позові, є неповідомлення боржника про укладення договору, яким замінено кредитора у зобов`язанні за його участю.

Разом із тим, відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Таким чином, неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні не є підставою для визнання договору про відступлення права вимоги недійсним, а лише тягне за собою ризик несприятливих наслідків для нового кредитора у вигляді виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові.

З огляду на вищевикладене позивач ОСОБА_1 , посилаючись на необізнаність щодо заміни кредитора у зобов`язанні, не був позбавлений можливості виконувати зобов`язання первісному кредиторові, однак докази такого виконання зобов`язання в матеріалах справи відсутні.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що розрахунок суми заборгованості за кредитним договором в додатку до договору про відступлення прав вимоги від 23 березня 2018 року є необґрунтованим, без зазначення конкретних періодів її утворення та інших відомостей, наявність яких позивач вважав необхідною, з огляду на те, що зазначені підстави для визнання договору недійсним у позові ОСОБА_1 не зазначались, вперше заявлені в апеляційній скарзі і не були предметом розгляду суду першої інстанції.

Крім того, апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 518 ЦК України заперечення щодо розміру заборгованості можуть бути висунуті боржником до нового кредитора, а сама по собі незгода боржника з розміром заборгованості, право вимоги якої передано за договором новому кредитору, не є підставою для визнання договору про відступлення права вимоги недійсним.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитного договору від 23 вересня 2013 року, укладеного ОСОБА_1 з ПАТ «Актабанк», не існує, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року в справі № 752/7012/15-ц за позовом ПАТ «Актабанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивачем не надано доказів, що зобов`язання за цим договором ним виконано належним чином і є припиненим.

Враховуючи, що позивачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданої вимоги, її правомірність презюмується.

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі по суті позовних вимог відсутнє обґрунтування, або взагалі посилання не те, в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо).

Саме по собі посилання позивача в апеляційній скарзі на незаконність і необґрунтованість рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, без зазначення, які відповідно норми матеріального і процесуального права були порушені судом першої інстанції, фактично є лише незгодою з висновками суду першої інстанції і не є підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2021 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.