ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 листопада 2021 року

м. Харків

справа № 635/450/19

провадження № 22-ц/818/5130/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до служби у справах дітей Харківської державної районної адміністрації Харківської області про скасування усиновлення, зустрічним позовом Харківської державної районної адміністрації Харківської області до ОСОБА_1 , треті особи - служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, Хорошівська сільська рада Харківського району Харківської області про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2021 року,постановлене під головуванням судді Єжова В.А., в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до служби у справах дітей Харківської державної районної адміністрації Харківської області про скасування усиновлення.

У листопаді 2019 року Харківська державна районна адміністрація Харківської області подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , треті особи - служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, Хорошівська сільська рада Харківського району Харківської області про позбавлення батьківських прав.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні як первісного позову, так і зустрічного позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що справа у суді першої інстанції розглядалася тривалий час; за цей час ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг повноліття. Тому до спірних правовідносин не підлягають застосуванню вимоги ст. 238 СК України. Разом з тим наявні підстави для повернення усиновленій дитині попередніх записів у свідоцтві про народження. Змінити запис в графі «мати» може лише суд. Крім того сам усиновлений не заперечує проти повернення йому попереднього прізвища та по батькові; та не заперечує проти зміни запису в графі «мати».

Представник служби у справах дітей Харківської державної районної адміністрації Харківської області надав відзив на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2021 року - залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2021 року в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав сторонами не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні первісних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для скасування усиновлення, оскільки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був усиновленим у трирічному віці та на час розгляду справи досяг повноліття. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили, що відповідачем вчинялася протиправна поведінка відносно позивача чи інших членів сім`ї, яка б загрожувала їх життю чи здоров`ю.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Роганською селищною радою Харківського району було зроблено актовий запис № 59.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2005 року ОСОБА_1 оголошено усиновлювачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Усиновленому присвоєно прізвище « ОСОБА_4 », по батькові « ОСОБА_5 », матір`ю дитини записано « ОСОБА_1 », внесені відповідні зміни до актового запису про народження дитини (а.с.20-21).

На виконання вищевказаного рішення суду Роганською селищною радою Харківського району Харківської області 18 січня 2006 року видано свідоцтво серії НОМЕР_2 про народження ОСОБА_3 . В графі «мати» записано « ОСОБА_1 » (а.с.22).

Згідно довідки Хорошівської селищної ради від 15 червня 2018 року № 384/02-19, від 02 травня 2018 року № 270/02-19, 271/02-19, 272/02-19, 273/02-19, неповнолітній ОСОБА_3 не має рідних братів та сестер, проживає без реєстрації по АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_6 . До червня 2018 року ОСОБА_3 навчався у Харківському державному автотранспортному коледжі, інформація про подальше його навчання та про зареєстроване місце проживання - відсутня.

Як вбачається з витягу з медичної карти № 3198 КЗОЗ «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» від 15.06.2018 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має діагноз: Несоціалізований розлад поведінки. F 91.1 Надані рекомендації щодо психокорекції, психотерапія, спостереження рай психіатра, повторний курс лікування при декомпенсації стану.

Відповідно до інформації КНП ХМР «Центр первинної медичної допомоги № 3 Харківського району» від 25.04.2019 № 101, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , находився на обліку у АЗПСМ сел. Хорошеве КПН ХРР «ЦПМД № 3 Харківського району», знаходився на стаціонарному лікування з 12 по 13.01.2016 з діагнозом «Забій м`яких тканин голови»; 11.05.2017 - консультація нейрохірурга, діагноз «Закрита травма носа. Забій носа, гематома, зміщення носа»; знаходився на стаціонарному лікуванні протягом 17.05.2018 - 15.06.2018 з діагнозом «ВСД за змішаним типом. F91.1». На теперішній час при активному відвідуванні (зі слів матері) місце знаходження дитини не відомо.

Згідно інформації Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 19.04.2019 року № 4052/119-90/01 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 28.01.2019 було затримано у Слобідському районі м. Харкова за вчинення крадіжки продуктів харчування, 25.01.2019 року - за вчинення грабежу ящика печива у Зміївському районі.

Як вбачається з інформації Роганської селищної ради Харківського району Харківської області від 25.04.2019 року № 01-20-903, з червня 2018 року ОСОБА_7 проживав з ОСОБА_8 (своєю біологічною матір`ю) за адресою: АДРЕСА_2 . Працівниками відділу з питань сім`ї дітей та молоді Роганської селищної ради було визвано поліцію та хлопця передано матері ОСОБА_1 . Але через певний час хлопець знов повернувся та став мешкати в сім`ї ОСОБА_8 . Під час обстеження за адресою: АДРЕСА_2 було виявлено, що хлопця утримувала та матеріально забезпечувала ОСОБА_8 , батьки ОСОБА_3 не цікавились життям дитини та не займались вихованням сина. Зі слів сусідів мати ОСОБА_1 та батька ОСОБА_3 за місцем проживання сина не бачили. В серпня 2018 року хлопець мав отримати паспорт, але батьки не зробили документ дитині. У вересні 2018 року хлопець до занять не приступив, місце його знаходження не відомо.

Згідно інформації Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 03.05.2019 року № 4475/119-90/01/20-2019, згідно обліків Національної поліції України, станом на 25.04.2019 року до Харківського ВП ГУ НПП в Харківській області звернення щодо зникнення ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 - не надходили. Під час виїзду за місцем мешкання неповнолітнього - по АДРЕСА_1 , в усній бесіді сусіди пояснили, що неповнолітній ОСОБА_3 фактично не мешкає за вказаною адресою приблизно з липня 2018 року, на даний час місце знаходження останнього не відомо.

Відповідно до інформації Харківського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ХРДА від 02.05.2019 № 331, фахівцем із соціальної роботи 26 квітня 2019 року було здійснено виїзд з метою оцінки потреб сім`ї, під час відвідування мати неповнолітнього ОСОБА_3 була вдома, але до будинку не впустила, своє ім`я та по батькові називати відмовилась, з її слів хлопчик в сім`ї не проживає. Спілкуватися з приводу дитини бажання не виявила.

Хорошівською селищною радою надано інформацію від 02.07.2018 року № 425, відповідно до якої ОСОБА_1 позитивно характеризується за місцем проживання, але за останній час усунулася від морального та фізичного виховання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Матеріали справи свідчать про те, що з неповнолітнім ОСОБА_3 04.07.2018 працівником служби у справах дітей райдержадміністрації ОСОБА_9 було проведено бесіду з питань спору щодо позбавлення батьківських прав, в ході бесіди було встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 не прихильний до матері ОСОБА_1 , не бажає з нею спілкуватися через непорозуміння, бажає проживати з біологічною матір`ю - ОСОБА_8 , виявляє бажання позбавити ОСОБА_1 батьківських прав. На думку дитини ОСОБА_1 неналежним чином виконує батьківські обов`язки, недостатньо приділяє уваги, не оплачувала гуртожиток, не забезпечувала його продуктами харчування, задля виховання застосовувала фізичну силу разом з ОСОБА_6 .

Як вбачається з актів обстеження умов проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , складених 04.05.2018 року, 03.07.2018 року, по АДРЕСА_1 проживає мати неповнолітнього - ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , який в акті зазначений як батько. З 19 квітня 2018 року неповнолітній проживає у гуртожитку Харківського державного транспортного коледжу, де навчається. До навчання ставиться невідповідально, зі слів батьків ОСОБА_3 був направлений у гуртожиток у зв`язку оскільки вони стали помічати, що дитина перебуває під дією наркотичних засобів, викрадає у родини гроші. В кімнаті, де проживав неповнолітній, відсутні його речі, шкільне приладдя.

У травні 2018 року мешканці селища Хорошеве Харківського району Харківської області звернулися до селищної рази із заявою про побиття неповнолітнього ОСОБА_3 його батьками, що сталося 16-18 квітня 2018 року. У зверненні також було зазначено, що дитина завжди у брудному не по розміру одязі, неохайна, скаржиться на те, що її не годують. З приводу вказаного звернення Хорошівська селищна рада зверталася до служби у справах дітей Харківського району Харківської області із відповідною заявою.

Наказом служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 02.07.2018 року № 58-СЖО, неповнолітній ОСОБА_3 взятий на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що при усиновленні дитина була у важкому фізичному стані, важила 8 кілограм у віці 2,5 роки, була виснаженою, практично не розмовляв, погано ходив. За 15 років фізичне здоров`я дитини вдалося поновити, але психічне та моральне становище не налагодилося до теперішнього часу. Усиновлений постійно вчиняв крадіжки, навчатися не бажав, під час уроків поводився неадекватно, не дотримувався санітарно-гігієнічних норм, ні до чого не виявляв зацікавленості. Після закінчення 9 класів, в 2017 році, ОСОБА_3 був влаштований на навчання до Харківського автотранспортного коледжу, де продовжилася його неадекватна поведінка. Дитячим психіатричним відділенням лікарні № 3 поставлений діагноз «Несоціалізований розлад поведінки та погранична ближче до легкої стадія слабоумства». У бесіді з лікарем позивач дізналася, що причина такої неадекватної поведінки дитини могла бути пов`язана з пережитим у дитинстві сильним психологічним стресом. Оскільки з моменту усиновлення дитина виховувалась у комфортних умовах, позивач припускає, що такий стрес можливий через розлучення з рідною матір`ю та влаштування у дитячий будинок. ОСОБА_1 вважала, що наявні підстави для скасування усиновлення відповідно до п. 2 ст. 238 СК України. У зв`язку з цим просила суд скасувати усиновлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернути усиновленому його первісні анкетні дані.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Зазначені положення закріплені в статті 207 СК України.

У частині першій статті 238 СК України визначено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо:

1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання;

2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення;

3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків.

Отже, в контексті положень про усиновлення та батьківство, усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися питаннями її виховання та розвитку таким чином і обсягом, яке в мінімальному значенні закріплено у законодавстві та диктується загальними уявленнями про батьківство. При цьому, зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах.

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 5 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Відповідно до частини першої, четвертої статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ратифікованої Законом № 3017-VІ (3017-17) від 15.02.2011 із застереженням та заявою) усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 роз`яснено, що усиновлення може бути скасоване, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; між усиновлювачем і дитиною незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним своїх батьківських обов`язків.

Крім того, вказана постанова наголошує, що основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інших обставин, що негативно впливають на емоційний стан дитини.

З огляду на викладене, одним з головних критеріїв щодо забезпечення усиновленої дитини духовним та фізичним розвитком є сім`я. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що розвиток дитини, її виховання базується насамперед на сімейному вихованні.

Завдання інституту усиновлення полягає у формуванні стабільних та гармонійних умов життя усиновленої дитини, тому, насамперед, стабільними, незмінними повинні бути самі відносини, які виникли внаслідок факту усиновлення. Припинення таких відносин може тяжко травмувати дитину та істотно відобразитися на її інтересах. З метою недопущення порушення інтересів дитини частиною першою статті 238 СК України визначено виключений перелік підстав, за наявності яких суд може скасувати усиновлення.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про скасування усиновлення, ОСОБА_1 посилалася саме на п. 2 ст. 238 СК України, відповідно до якого усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб та юридичних осіб у спосіб, визначений законами України, але в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Матеріали справи свідчать про те, що рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2005 року ОСОБА_1 оголошено усиновлювачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Усиновленому присвоєно прізвище « ОСОБА_4 », по батькові « ОСОБА_5 », матір`ю дитини записано « ОСОБА_1 », внесені відповідні зміни до актового запису про народження дитини (а.с.20-21).

Вказаним рішенням встановлено, що усиновлювач ознайомлена з медичним висновком про стан здоров`я усиновлювального, крім того у судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що не тільки ознайомлена з медичним висновком про стан здоров`я усиновленої дитини, а й самостійно обстежила ретельно її, як лікар за фахом.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав, передбачених частиною першою статті 238 СК України, для скасування усиновлення,- відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

А зміна поведінки дитини в негативну сторону, вчинення нею крадіжок, виникнення конфліктних відносин між дитиною та матір`ю, що призвело до ускладнень стосунків між ними та роблять неможливим їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків, - не є підставою для скасування усиновлення дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказувала на нові підстави позову, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції, а саме зазначила, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню вимоги ст. 238 СК України. Разом з тим наявні підстави для повернення усиновленій дитині попередніх записів у свідоцтві про народження. Змінити запис в графі «мати» може лише суд. Крім того сам усиновлений не заперечує проти повернення йому попереднього прізвища та по батькові; та не заперечує проти зміни запису в графі «мати».

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 3 ст. 367 ЦПК України передбачено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням підстав позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про відмову у позові.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вимог про скасування усиновлення ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2021 року в частині зустрічних позовних вимог про позбавлення батьківських прав сторонами не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2021 року в частині позовних вимог про скасування усиновлення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 11.11.2021 року.