Ухвала

01 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 524/5013/18

провадження № 61-16988ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості на ухвалу Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 21 травня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 вересня 2021 року за заявою ОСОБА_1 про виправлення помилки у виконавчому документі, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно одержаних коштів у справі за позовом Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

У червні 2018 року Кременчуцький міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь незаконно отриману допомогу по безробіттю в розмірі 3 272,94 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 04 грудня 2018 року позов Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості незаконно отриману допомогу по безробіттю в розмірі

3 272,94 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про виправлення помилки у виконавчому документі, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно одержаних коштів.

Заява мотивована тим, що рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 04 грудня 2018 року позов Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості незаконно отриману допомогу по безробіттю в розмірі 3 272,94 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На виконання рішення суду 04 березня 2019 року видано виконавчий лист,

в якому вказано строк пред`явлення 3 роки - з 04 січня 2019 року

по 04 січня 2022 року.

26 березня 2020 року на підставі заяви Кременчуцького міського центру зайнятості від 11 березня 2020 року Автозаводським відділом державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження № 61649417 про стягнення з ОСОБА_1 1 972,94 грн.

20 січня 2021 року виконавче провадження закінчено у зв`язку

з виконанням рішенням суду.

Посилаючись на те, що при видачі виконавчого листа судом було допущено помилку, а саме невірно зазначено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання 3 роки, замість 3 місяців, ОСОБА_1 просив суд виправити помилку у виконавчому листі, визнати виконавчий лист № 524/5013/18

від 04 грудня 2018 року таким, що не підлягає виконанню, стягнути на користь ОСОБА_1 безпідставно одержані стягувачем кошти у сумі 1 972,94 грн.

Ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 21 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Виправлено помилку, допущену у виконавчому листі № 524/5013/18

від 04 грудня 2018 року, а саме: замість помилково вказаного строку пред`явлення до виконання «до 04 січня 2022 року», зазначено

«до 04 квітня 2019 року».

Визнано виконавчий лист, виданий Автозаводським районним судом міста Кременчука Полтавської області, у справі № 524/5013/18 таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з Кременчуцького міського центру зайнятості на користь

ОСОБА_1 безпідставно одержані кошти за виконавчим листом у сумі 1 972,94 грн.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 20 вересня 2021 року ухвалу Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 21 травня 2021 року залишено без змін.

У жовтні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості на ухвалу Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області

від 21 травня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 20 вересня 2021 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною другою статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення у справі «Шишков проти Росії», від 20 лютого 2014 року, заява № 26746/05).

Відповідно до пункту 25 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Водночас стаття 389 ЦПК України визначає перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку після їх перегляду в апеляційному порядку.

Право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, крім того, має бути розумна ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (рішення Європейського суду з прав людини від 18 листопада 2010 року

у справі «Мушта проти України», заява № 8863/06).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Оскарження ухвал суду першої інстанції щодо виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню, після їх перегляду в апеляційному порядку, у статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року

у справі № 753/23412/17 (провадження № 61-44581сво18).

Разом з тим, постанова апеляційного суду прийнята за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції щодо виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню, не входить до переліку судових рішень, які можуть бути предметом оскарження у касаційному порядку в контексті положень частини першої статті 389 ЦПК України.

При цьому, частиною четвертою статті 432 ЦПК України передбачено, що про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Отже, стягнення безпідставно одержаних стягувачем за виконавчим документом є похідною вимогою при розгляді судом питання по суті справи щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Подібний висновок викладений в ухвалі Верховного Суду від 08 квітня

2019 року у справі № 927/1050/16.

Зазначення у постанові Полтавського апеляційного суду від 20 вересня

2021 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.

Ураховуючи викладене Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до процесу правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати форсування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи наведене, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості на ухвалу Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області

від 21 травня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 20 вересня 2021 року за заявою ОСОБА_1 про виправлення помилки у виконавчому документі, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно одержаних коштів у справі за позовом Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. Ю. Мартєв

В. А. Стрільчук