ПОСТАНОВА

Іменем України

04 листопада 2021 року м. Кропивницький

справа № 398/1013/21

провадження № 22-ц/4809/1598/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника адвоката Руссу Надії Олексіївни на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 серпня 2021 року у складі судді Нероди Л. М. і

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просив:

-змінити розмір аліментів, які з нього стягуються з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітної плати (доходу), на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь ОСОБА_2 , до її повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-змінити розмір аліментів, які з нього стягуються з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітної плати (доходу), на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь ОСОБА_2 , до її повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з 28.09.2005 по 26.01.2009 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від спільного проживання з якою, сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно рішення суду ОСОБА_1 сплачує аліменти на утримання доньки у розмірі ј частини всіх видів заробітної плати (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму щомісячно до її повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також з 31.07.2009 по 14.12.2018 позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , від спільного проживання з якою, сторони мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно рішення суду ОСОБА_1 також сплачує аліменти на утримання доньки у розмірі ј частини всіх видів заробітної плати (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму щомісячно до її повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач зазначає, що на час звернення до суду з позовом, він не працює та перебуває на обліку в Олександрійському міськрайоннному центрі зайнятості як безробітній, а також створив нову сім`ю, де є неповнолітня дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яку він також повинен матеріально утримувати.

Посилаючись на зміну матеріального стану та сімейне становище, ОСОБА_1 зазначає, що не взмозі сплачувати аліменти колишнім дружинам у розмірі, що зазначений в рішеннях суду, а тому звернувся до суду з позовом.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської обласі від 13 серпня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

Судові витрати залишено по фактично понесеним.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних доказів зміни його матеріального стану після винесення рішення про сплату аліментів, погіршення його стану здоров`я або інші суттєві зміни в його житті.

Посилання ОСОБА_1 на наявність співмешканки та її дитини суд першої інстанції не взяв до уваги, оскільки позивачем не надано доказів несення ним витрат на їх утримання, крім того його співмешканка є працездатною особою, дохід якої позивач не показав, а у її дитини є батько, який повинен забезпечувати свою дитину.

Суд першої інстанції вважав, що діти позивача мають рівні права на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку та сплата аліментів в розмірі 1/4 частині доходу не є надмірною для позивача, враховуючи його матеріальний стан та склад сім`ї, не є завищеною та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його представник адвокат Руссу Н. О. просять рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги про зміну розміру аліментів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним.

Позивач посилається на те, що матеріалами справи підтверджується, що він довгий час перебуває на обліку в центрі зайнятості, як безробітній, а ті гроші, які він там отримує є недостатніми для покриття сплати аліментів двом дітям, що і є поважною причиною для зміни розміру аліментів.

Крім того, суд першої інстанції в своєму рішенні посилався на загальний розмір відрахувань за обома виконавчими листами, що становить 50 % від доходу позивача, проте 50 % відсотків заробітної плати та 50 % прожиткового мінімуму це дві різні вимоги.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України, у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, суд вирішив розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановленихстаттею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії виконавчого листа №2-4148/07 виданого 26.11.2007, з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 на користь ОСОБА_7 було стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.10.2007 до досягнення повноліття донькою ОСОБА_8 , до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.02.2021 з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/4 частини заробітку ( доходу ) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.09.2020 і до досягнення дочкою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З довідки Олександрійського МРЦЗ №550/04 від 22.02.2021 вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Олександрійському МРЦЗ з 23 жовтня 2020 року.

Відповідно до довідки Олександрійського МРЦЗ № 549/04 від 22.02.2021, дохід ОСОБА_1 за період з 23.10.2020 по 31.01.2021 становить 6 707,78 грн.

Згідно довідки про склад сім`ї № 5 від 22.02.2021, ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

В даній квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Дитина знаходиться на утриманні матері.

Відповідно до довідки Олександрійського МРЦЗ № 1854/04 від 02.08.2021, дохід ОСОБА_1 за період з 23.10.2020 по 30.06.2021 становить 15 707,78 грн.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріалами справи пітверджується, що згідно копії виконавчого листа №2-4148/07 виданого 26.11.2007, з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 на користь ОСОБА_7 було стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.10.2007 до досягнення повноліття донькою ОСОБА_8 , до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 11).

Відповідно до рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.02.2021 з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/4 частини заробітку ( доходу ) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.09.2020 і до досягнення дочкою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 (12-13).

З довідки Олександрійського МРЦЗ № 550/04 від 22.02.2021 вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Олександрійському МРЦЗ з 23 жовтня 2020 року (а.с. 14).

Відповідно до довідки Олександрійського МРЦЗ № 549/04 від 22.02.2021, дохід ОСОБА_1 за період з 23.10.2020 по 31.01.2021 становить 6 707,78 грн (а.с. 15).

Згідно довідки про склад сім`ї № 5 від 22.02.2021, ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

В даній квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Дитина знаходиться на утриманні матері (а. с. 16).

Відповідно до довідки Олександрійського МРЦЗ № 1854/04 від 02.08.2021, дохід ОСОБА_1 за період з 23.10.2020 по 30.06.2021 становить 15 707,78 грн (а.с. 16).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на те, що він перебуває на обліку як безробітний та створив нову сім`ю, де є неповнолітня дитина.

Разом з тим, суд вважає, що вказані обставини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Зокрема, надана позивачем довідка про його дохід в період з 23.10.2020 по 30.06.2021 не відображає зміну його матеріального становища після винесення рішення про сплату аліментів.

Той факт, що позивач проживає з ОСОБА_9 та її неповнолітньою донькою в одній квартирі, також не може слугувати підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки не свідчить про зміну сімейного стану.

Тому, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги посилання ОСОБА_1 на наявність співмешканки та її дитини, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів несення ним витрат на їх утримання, крім того його співмешканка є працездатною особою, дохід якої позивач не показав, а у її дитини є батько, який повинен забезпечувати свою дитину.

Таким чином, з аналізу викладеного вбачається, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтверджено наявність обставин, передбачених статтею 192 СК України, які б моли бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Аналіз відомостей про розмір доходів ОСОБА_1 свідчить про те, що сукупний розмір утриманих аліментів, які з нього стягуються, не перевищують 50 % суми доходу, а тому безпідставними є посилання в апеляційній скарзі проте, що кошти, які він отримує є недостатніми для покриття сплати аліментів двом дітям.

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розмір стягуваних аліментів за судовии рішеннями на утримання доньок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану та зміни сімейного стану, а перебування на обілку як безробітного та проживання в одній квартирі з іншою жінкою та її донькою не є безумовними підставами для зменшення розміру аліментів.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20) та від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21).

07 жовтня 2021 року від позивача надійшла заява про приєднання документів до апеляційної скарги, в якій ОСОБА_1 просить долучити оригінал довідки КНП «Олександрійська психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» № 1115/01-16 від 15.09.2021 та оригінал довідки ФОП ОСОБА_10 , обгрунтовуючи неподання вказаних доказів до суду першої інстанції тим, що позивач за період перебування у шлюбах приховував від дружин те, що він перебуває на обліку в психіатричній лікарні та вживає медичні препарати.

За змістом частини першої та другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17 (провадження № 61-41031св18) вказано, що дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Разом з тим, наведені позивачем причини неподаня вказаних доказів до суду першої існатнції, суд не може визнати такими, що об`єктивно не залежали від нього та вважає їх неповажними.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні заяви про приєднання вказаних довідок до матеріалів справи, як наслідок не досліджує та не надає оцінку наданим позивачем доказам.

Європейський суд з прав людини вказав, щозгідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорівмають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника адвоката Руссу Надії Олексіївни залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 серпня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко