Справа № 433/729/21
Провадження № 22-ц/810/870/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Лозко Ю.П., Луганської В.М.,

учасники справи: позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 07 вересня 2021 року, ухваленого Троїцьким районним судом Луганської області у складі: судді Певної О.С. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 17508,06 грн, який мотивувало тим, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг та підписав заяву № б/н від 19.05.2010 року.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач свої зобов`язання не виконав та станом на 19.04.2021 має заборгованість у розмірі 17841,68 грн, яка складається з: 4803,26 грн заборгованість за тілом кредиту; 4803,26 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 12304,80 грн заборгованість за простроченими відсотками, 733,62 грн нарахована пеня, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати у розмірі 2270 грн.

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 07 вересня 2021 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 19.05.2010 в розмірі 1331,16 грн. Вирішено судові витрати. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі, в іншій частині - рішення залишити без змін, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив обставини справи та не дослідив надані позивачем докази, оскільки відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг; разом з анкетою-заявою 19.05.2010 відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору; відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомати, розплачувався за товар в магазині, а отже приймав кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

При вирішенні позову судом першої інстанції не враховані правові висновки Верховного Суду, наведені у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц, від 01 вересня 2020 року у справі № 293/599/19-ц, від 04 листопада 2020 року у справі № 534/1072/18-ц, від 30 червня 2021 року у справі № 690/328/20-ц, відповідно до яких підписані позичальником анкета-заява та довідка про умови кредитування є підтвердженням того, що останній був ознайомлений з умовами кредитування щодо розміру відсотків за користування кредитом.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення відсотків за користування кредитом та заборгованість за пенею та комісією у розмірі 12704,80 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102*100 = 210200 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи на корись Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 1331,16 грн, суд виходив з того, що відповідачем фактично використано кредитних грошових коштів на загальну суму 5666,32 грн, а сплачено в рахунок погашення заборгованості 4335,16 грн, відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені суд мотивував тим, що кредитним договором, укладеним між сторонами у письмовій формі шляхом підписання анкети-заяви, не визначено розмір процентів за користування кредитними коштами, порядок нарахування пені та штрафів, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною четвертою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає про те, що ним оскаржується рішення суду лише в частині відмови у стягненні заборгованості та посилається на судову практику Верховного Суду про неможливість погіршення становища скаржника під час перегляду судового рішення за скаргою останнього.

Переглядаючи справу за доводами апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Судом встановлено, що 19 травня 2010 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 26).

Підписання вказаної анкети-заяви відповідачем ОСОБА_1 суд розцінив як укладення між сторонами у письмовій формі кредитного договору.

Вказаний висновок по справі ніким не оспорюється.

Колегія суддів погоджує довід апеляційної скарги про те, що складовою договору також слід вважати підписану відповідачем 22.05.2010 року довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій містяться тарифи банку, базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) - 2,5 %, погоджено 30 днів пільгового періоду, щомісячно до 25 числа сплачувати 7 % від заборгованості (але не менше 50,00 грн та не більше залишку заборгованості) (а.с. 27).

Висновок суду про те, що підписана відповідачем довідка про умови кредитування не є складовою кредитного договору з огляду на відсутність вказівки про неї в анкеті-заяві та відсутність посилання на конкретний договір від 19.05.2010 року, а також з огляду на відсутність у довідці прізвища, ім`я, по батькові особи, що її підписала, є помилковим.

Вказана довідка містить прізвище, ім`я, по батькові відповідача, його реєстраційний номер облікової картки платника податків, і підписана ним 22.05.2010.

Наведене повністю відповідає наданому позивачем руху коштів виписці за договором № б/н, боржник ОСОБА_1 , рух по якій починається з 25.05.2010 року (а.с. 20-24).

Судом не взято до уваги, що надана позивачем виписка з поточного рахунку є доказом надання кредитних коштів за умовами кредитного договору, складовими якого є як анкета-заява, так і довідка про умови кредитування разом із випискою, а отже суд не встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі наданих позивачем належним та допустимих доказів.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 р. № 254 (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма міститься у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 4 липня 2018 р. № 75 (у редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, надана банком виписка за картковим рахунком позичальника, якій суд дав помилкову оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджує обставини видачі кредиту та його розміру, а також наявність заборгованості по тілу кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.

Заперечуючи проти позову, відповідач не зазначив, з якими саме позовними вимогами він не погоджується та чому, не зазначає про заперечення ним «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифів Банку» та не зазначає про заперечення погодженим ним у довідці про умови кредитування від 22.05.2010 істотних умов договору.

Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н було надано кредитні картки: 21.05.2010 року кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до 03/13; 23.10.2013 року кредитну картку № НОМЕР_2 зі строком дії до 07/17 (а.с. 25).

Виписка по картковим рахункам свідчить про користування відповідачем всіма зазначеними картками, проведення розрахунків за придбанні товари та часткове погашення заборгованості по кредиту, зокрема, остання банківська операція - внесення готівки - виконане відповідачем 12 березня 2016 року (а.с. 21).

З наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.05.2010 року, укладеного між сторонами, вбачається, що станом на 19.04.2021 року заборгованість становить 17841,68 грн, яка складається з: 4803,26 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 121304,80 грн заборгованість за простроченими відсотками, 733,62 грн нарахована пеня, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

У зв`язку з тим, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, тому позивачем ставиться питання про стягнення заборгованості за тілом кредиту 4803,26 грн, простроченими процентами за користування кредитом, що утворилася станом на 19.04.2021, - 12304,80 грн, за пенею 400,00 грн.

У суду першої інстанції були відсутні підстави для часткового задоволення позовних вимог Банку та стягнення лише 11331,16 грн тіла кредиту, оскільки таке є помилковим розрахунком суду заборгованості тіла кредиту, який не ґрунтується на умовах укладеного між сторонами договору.

Наявність у відповідача заборгованості з тіла кредиту у розмірі 4803,26 грн підтверджена належним чином та останнім не спростована.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченими відсотками, що утворились станом на 19 квітня 2021 року, у сумі 12304,80 грн.

Колегія суддів бере до уваги пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, де зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи, що строк дії останньої картки в межах даного кредитного договору встановлено до липня 2017 року, відповідачем не заявлено про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом та по процентам за користування кредитом підлягають задоволенню до липня 2017 року включно.

За таких обставин колегія суддів вважає, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 31 липня 2017 року позивач не мав права нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами.

Висновок суду про відсутність у відповідача заборгованості за тілом кредиту та невстановлення під час укладення кредитного договору розміру відсотків за його користування не ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи, оскільки відповідач власним підписом підтвердив відсоткову ставку 2,5 % на залишок заборгованості щомісячно, тобто 30 % на рік.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, в редакції на час виникнення правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що на момент збільшення відсоткової ставки відповідно до імперативних правил статті 1056-1 ЦК України банк був обмежений у праві приймати рішення про збільшення відсоткової ставки в односторонньому порядку.

Доказів підписання та погодження відповідачем Умов та правил надання банківських послуг та якої саме їх редакції матеріали справи не містять.

У постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року справа № 6-82цс16 зроблено висновок про те, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Доказів належного повідомлення відповідача про зміну процентної ставки у відповідності до вимог пунктів 2, 99 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 (далі - Правила) (в редакції на час зміни відсоткової ставки), відповідачем суду не надано.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості свідчить про збільшення процентної ставки, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази (рішення банку про підвищення процентної ставки за договором), на підставі яких з 01.09.2014 по 31.03.2015 - 34,8%; з 01.04.2015 по 23.01.2020 43,2%), позивачем змінена відсоткова ставка за договором, укладеним з відповідачем, та не зазначені обставини, на підставі яких банк здійснив підвищення відсоткової ставки.

Дані обставини свідчать про те, що визначений позивачем розмір заборгованості за відсотками суперечить умовам кредитування та впливає на загальний розмір заборгованості.

Виходячи з диспозитивності цивільного судочинства, беручи до уваги визначені банком періоди та суми простроченої заборгованості, розмір якої станом на липень 2017 року становив 4803,26 грн, та розмір погодженої сторонами відсоткової ставки 30 % та надану формулу розрахунку (розмір поточної та простроченої заборгованості х 30% / 360 днів х кількість днів у періоді), розмір процентів за користування кредитом станом на 31.07.2017 року складає: 4803,26 х 30 : 100 : 360 х 1064 (кількість днів) = 4258,90 грн.

Виходячи із наведеного та наданого позивачем розрахунку станом на закінчення дії договору 31.07.2017 року, загальна заборгованість по процентам за користування кредитом становить: 1971,77 грн (нараховані відсотки до підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки), із використанням узгодженої сторонами базової ставки 30% річних 4258,89 грн = 6230,66 грн.

За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції як ухвалене з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог Банку та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 19 травня 2010 року: за тілом кредиту 4803,26 грн, за відсотками за період з 01 вересня 2014 року по 31 липня 2017 року в розмірі 6230,66 грн, а загалом 11033,92 грн.

В іншій частині позовні вимоги банку про стягнення відсотків за користування кредитними коштами з серпня 2017 року до квітня 2021 року задоволенню не підлягають як нараховані поза межами дії кредитного договору.

Що стосується висновків суду про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідачки пені у розмірі 400 грн з огляду на непогодження сторонами її сплати умовами укладеного кредитного договору, то такі висновки також не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи, оскільки розмір пені погоджений у Довідці про умови кредитування, яка підписана відповідачем.

Згідно ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 № 1669 на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 р. з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам -підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України, переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Такий перелік був затверджений розпорядженнями КМУ №1053-р від 30.10.2014 р., яке не було зупинене на час нарахування заборгованості, і №1275-р від 02.12.2015 р., яке підлягає застосуванню на час розгляду справи судом в частині скасування нарахованих сум штрафів, та включає Троїцький р-н Луганської області, в якому зареєстрований відповідач.

Вказані заборони на нарахування пені та/або штрафів за порушення виконання зобов`язання застосовуються лише в разі встановлення їх умовами договору.

Оскільки пеня нарахована позивачем під час звернення до суду, тобто після 14 квітня 2014 року, то підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині є саме законодавчо встановлене обмеження на її нарахування, а не непогодження нарахування сторонами, як помилково зазначив суд.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 3576,50 грн судового збору (за подання позовної заяви позивачем сплачено 2270 грн + за подання апеляційної скарги сплачено 3405 грн = 5675 х 11033,92:17508,06).

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 07 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 травня 2010 року: за тілом кредиту 4803,26 грн, за відсотками за період з 01 вересня 2014 року по 31 липня 2017 року в розмірі 6230,66 грн, а загалом 11033,92 грн.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині процентів за користування кредитом за період з 01 серпня 2017 року по 19 квітня 2021 року, пені відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ) судовий збір у розмірі 3576,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 23 листопада 2021 року.

Судді: