Справа № 522/8071/20
Провадження № 2/522/4263/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2021 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Баланюк Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

20 травня 2020 року до суду надійшов вказаний позов, по якому просить: стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» грошову суму в розмірі 425 431,37 гривень, що складаються з: 308 106 гривень 00 копійок інфляційні витрати; 117 325,37 гривень; - 3% річних за користування грошовими коштами; в рівних частинах судовий збір.

Позов мотивований тим, що рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 17 листопада 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитом у розмірі 1 301 673,81 грн, за невиконання судового рішення на підставі кредитного договору № Од/06/2007/840-К/74 відповідно до якого ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 140 000,00 дол. США на придбання земельної ділянки. Стягувач ПАТ «КБ «НадраБанк» в порядку діючого законодавства замінено на ТОВ «Консалт Солюшенс». Зазначає, що зазначене судове рішення про стягнення заборгованості не було виконано, тому в період з 11 березня 2015 року по 13 травня 2020 року відповідач безпідставно користувався коштами, які належали до сплати кредиторові.

09 червня 2021 року до суду надійшов відзив на позов, в якому просить позовну заяву залишити без задоволення. Вказує, що Банк не направляв на адресу ОСОБА_1 після ухвалення рішення суду по справі будь-яких банківських реквізитів для погашення боргу. Виконавчий документ, який був виданий ПАТ «КБ «НАДРА» на підставі рішення суду від 17.11.2014 року по справі № 1522/17043/12 у сумі 1 301 673, 81 гривень за кредитним договором № ЩВ14/06/2007/840-К/74 від 01.06.2007 року не був прийнятий до виконання у зв`язку зі спливом строків пред`явлення вищезазначеного виконавчого документу. Фактично ПАТ «КБ «НАДРА», правонаступником якого є Товариство не скористалось своїм правом у встановлені законодавством України строки стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, яка була визначена рішенням суду від 17.11.2014 року по справі. Тому стягнення боргу за кредитним договором на підставі рішення суду від 17.11.2014 року у сумі 1 301 673,81 гривень є неможливим, тому відсутні підстави для задоволення позову. Факт спливу строку пред`явлення виконавчого документу, який був виданий на підставі рішення суду підтверджується ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 14.11.2016 та повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 23.08.2017 року та роздруківкою з автоматизованої системи виконавчого провадження щодо виконавчого провадження № 51747479. При цьому, розрахунок трьох процентів річних за три роки від суми містить арифметичну помилку. З урахуванням того, що позивач просить стягнути 3% річних та інфляційні витрати з суми заборгованості, яка стягується за рішенням суду, але в цій справі рішення суду, за яким стягується борг не подавалось на виконання та строк пред`явлення виконавчих документів сплинув, в свою чергу в справі № 686/21962/15-ц не вбачається, що строк пред`явлення рішення до виконання сплинув.

29 червня 2021 року надійшла відповідь на відзив в якому представник позивача зазначає, що наявність судового рішення про стягнення боргу та інших грошових сум за періоди невиконання божником договірного зобов`язання, відкриття виконавчих проваджень за цим рішенням, вчинення інших процесуальних дій по виконанню рішення суд, за відсутністю виконання боржником зобов`язання (добровільного чи примусового) не свідчать про припинення договірних правовідносин сторін та/або припинення зобов`язань.

11 серпня 2021 року до суду надійшли додаткові пояснення представника ОСОБА_1 в яких просить залишити без задоволення позовну заяву.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 заперечував проти задоволення позову.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини справи.

Матеріалами справи встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитом у розмірі 1 301 673,81 грн. та судові витрати у розмірі 1 609,5 грн.

Зазначене рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11.03.2015 року.

В ході розгляду зазначеної справи встановлено, що 01.06.2007 року між ВАТ «КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № Од/06/2007/840-К/74, відповідно до якого ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 140 000,00 дол. США на придбання земельної ділянки.

Відповідно до п.1.3 Договору, за користування кредитом встановлювалась процентна ставка в розмірі 12.49 % річних.

Згідно з п. 3.3.3. платежі за кредитом відповідач зобов`язався сплачувати щомісячно до 07числа поточного місяця.

Відповідно до п. 4.2.4. Договору Позивач має право вимагати від відповідачі дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та штрафних санкцій в тому випадку, якщо Відповідач не вніс черговий платіж.

Також відповідно до п.1.2.-1.4.Договору поруки ОСОБА_2 відповідає перед ПАТ КБ «НАДРА» у повному обсязі. Позичальник і Поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідальність Поручителя виникає, як у випадк невиконання Позичальником будь-якої частини зобов`язання, так і при невиконання позичальником зобов`язання в цілому. Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язання у повному обсязі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

Відповідно до п. 5.1. Договору, у випадку прострочення сплати мінімально необхідного платежу по погашенню Кредиту, а також у випадку прострочення виконання зобов`язані позичальником щодо повернення Кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у визначений строк, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 1% відсотка від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, але по Законодавству України ні подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення.

Відповідно до п.5.2. у разі порушення Позичальником вимог п.п. 4.3.1.,4.3.2.,4.3.7.4.3.9,4.3.10. Договору, Позичальник зобов`язаний сплатити штраф Банку у розмірі 10 % від суми Кредиту, визначеної у п.1.1. Договору, за кожен випадок.

Згідно розрахунку заборгованості по кредиту, станом на 23.03.2012 року заборгованість відповідача по Договору становить: 157 044.03 дол. США, що в гривневому еквівалені дорівнює 1 301 673.81 грн.

- кредитна заборгованість у розмірі 129 167.31 дол. США, що в гривневому еквівалені дорівнює 1 032 434.31 грн.

- заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 17 951.21 дол. США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 143 484.03грн.

- пеня прострочену заборгованість по сплаті суми кредиту та процентів за користуванні кредитом у розмірі 1, 733. 20 дол. США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 13 853.47 грн.

- штраф у розмірі 14 000.00 дол. США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 111 902.00 грн.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 09 червня 2020 року, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк « Надра» ( ) правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» у цивільній справі №1522/17043/12 за позовом Публічного акціонерного товариства « Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованності.

Як зазначають учасники процесу, зазначене рішення не було виконано в примусовому порядку та зобов`язання за кредитним договором № Од/06/2007/840-К/74, відповідно до якого ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 140 000,00 дол. США не було виконано.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином-ст.599 ЦК України.

Відповідно до ч.1,2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування суми боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржників за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належним чином не виконували своїх зобов`язань за договором № Од/06/2007/840-К/74, відповідно до якого йому було надано кредит. У зв`язку із цим банк звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом. Заочним рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 17 листопада 2014 рокупро стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання відповідача перед банком та його порушення.

Таким чином, з ухваленням судом у 2014 році рішення про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання ним грошового зобов`язання. Відтак, кредитор має право на стягнення з відповідача сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

У відповідності до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому зважаючи на те, що судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором не було виконано 14.09.2018 року, тому зобов`язання відповідача перед банком за кредитним договором не припинилося.

Таким чином, загальний розмір 3 % річних, які підлягають стягненню з відповідачів в солідарному порядку за період з 11 березня 2015 року по 13 травня 2020 року становить 117325, 37 гривень.

При вирішенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат суд виходить із наступного.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, ч.1 ст.8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 ЦК України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені з визначенням в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

У відповідності до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача з кожного відповідача по 878,6 гривень сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263-265, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» 3% річних за користування грошовими коштами в розмірі 117325, 37 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» судовий збір в розмірі 878,6 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» судовий збір в розмірі 878,6 гривень.

У задоволені решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 12 листопада 2021 року.

Суддя Р.Д. Абухін

08.11.2021