ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9630/21 Справа № 199/6641/21 Суддя у 1-й інстанції - РУДЕНКО В. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за поданням приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжі Олександра Володимировича про вирішення питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстроване в установленому законом порядку, стягувач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», боржник: ОСОБА_1

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець звернувся до суду із поданням про вирішення питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстроване в установленому законом порядку, зазначивши, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи Олександр Володимировича перебуває виконавче провадження 65602464 від 28.05.2021 з примусового виконання: назва документу: виконавчий напис № 992 вчинений 20.05.2021 документ видав: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна про стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Дніпрофінансгруп» (, місце знаходження: 49089, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вулиця Автотранспортна, будинок 2, офіс 205, , р/р НОМЕР_1 , АТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 305299) право вимоги перейшло на підставі договору про відступлення прав вимоги №GL3N216953 посвідченим 24.04.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. за реєстровим №283, укладений між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп», з боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Дніпропетровськ, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , заборгованості яка виникла за Договором Іпотеки №784528/ФЛ-3 посвідченим 05.03.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. за реєстровим №751, який укладений між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» в забезпечення за Кредитним Договором №784528/ФЛ від 05.03.2008 року та згідно виписки з рахунку боржника від 14.05.2021 року становить 7 602ф 915,63 грн. (сім мільйонів шістсот дві тисячі дев`ятсот п`ятнадцять гривень 63 копійки). Строк платежу по Кредитному договору настав. Боржником допущено прострочення платежів.

Просив суд вирішити питання про звернення стягнення на нерухоме майно - земельну ділянку площею 627,0 кв.м що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , які належать ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 на праві приватної власності на підставі Договорів купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. 05.03.2008 року, за реєстром № 749, 750.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2021 року подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжі Олександра Володимировича про вирішення питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстроване в установленому законом порядку, стягувач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», боржник: ОСОБА_1 - задоволено. Звернуто стягнення на нерухоме майно - земельну ділянку площею 627,0 кв.м., кадастровий номер :01:420:0003, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належать ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 на праві приватної власності на підставі Договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. 05.03.2008 року, за реєстром № 749, 750 в межах виконавчого провадження № 65602464.

Не погодившись із ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та невідповідність висновків викладених в ухвалі обставинам справи, просила ухвалу суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні подання відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Задовольняючи подання приватного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що для забезпечення виконання виконавчого напису про стягнення з боржника ОСОБА_1 боргу виникає необхідність у застосуванні положення ч.4 п.2 ст. 50 Закону України Про виконавче провадження щодо звернення стягнення на майно ОСОБА_1 , яке не зареєстроване належним чином.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону встановлено, що заходами примусового виконання рішень звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 48 Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно частини третьої, четвертої статті 50 Закону у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

За висновками Верховного Суду викладеними у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року по справі № 947/22930/19 провадження № 61-9215св20 - аналіз ст.440 ЦПК України свідчить про те, що нею чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це відсутність реєстрації права власності за боржником в установленому законом порядку.

Судом 1 інстанції встановлено, що за інформацією, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо боржника ОСОБА_1 , встановлено, що за боржницею зареєстровано право власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, земельна ділянка за вказаною адресою з кадастровим номером :01:420:0003 в уставленому законом порядку не зареєстрована, але вона належать ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 на праві приватної власності на підставі Договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. 05.03.2008 року, за реєстром № 749, 750.

Станом на 28.08.2021 року право власності на вищевказану земельну ділянку ОСОБА_1 не перереєстровувалось, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Судом встановлено, що приватним виконавцем проводилась перевірка майнового стану боржника ОСОБА_1 у відповідності до вимог ч.8 ст. 48 Закону України Про виконавче провадження, але встановлено, що у боржника відсутні достатньо коштів чи рухомого майна для погашення суми боргу по виконавчому провадженню. Таким чином, для забезпечення виконання виконавчого напису про стягнення з боржника ОСОБА_1 боргу виникає необхідність у застосуванні положення ч.4 п.2 ст. 50 Закону України Про виконавче провадження щодо звернення стягнення на майно ОСОБА_1 , яке не зареєстроване належним чином.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення подання приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, та право власності на яке не зареєстроване за боржником.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд дійшов передчасного висновку про задоволення вимог скарги належними доказами у справі не підтверджуються.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з ухвалою суду, переоцінки висновків ухвали суду та не спростовують правильність ухвали суду.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність ухвали суду в апеляційній скарзі не наведено, тому ухвалу суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: