Ухвала

Іменем України

01 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 583/2691/20

провадження № 61-15896ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на судовий наказ Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 липня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту теплову енергію, на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 вересня 2020 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року в справі за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу № 583/2691/20, виданого Охтирським міськрайонним судом Сумської області 30 липня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» заборгованості за спожиту теплову енергію,

ВСТАНОВИВ:

Судовим наказом Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 липня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» (далі - ТОВ «Брокенергія») заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 24 455,59 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Брокенергія» судовий збір в сумі 210,20 грн.

07 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування судового наказу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 липня 2020 року.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу повернено без розгляду особі, яка звернулася із заявою, на підставі частини шостої статті 170 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з неналежним оформленням цієї заяви.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 09 жовтня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про звільнення її від сплати судового збору або відстрочення його сплати, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 вересня 2020 року залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме - заявнику необхідно було сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 420,40 грн, і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 вересня 2020 року визнано неподаною і повернено заявнику на підставі частини другої статті 357 ЦПК України у зв`язку з неусуненням ОСОБА_1 у встановлений судом строк недоліків її апеляційної скарги.

При цьому апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 13 жовтня 2020 року отримала копію ухвали Сумського апеляційного суду від 09 жовтня 2020 року про залишення її апеляційної скарги без руху, однак не виконала вимог вказаної ухвали та не повідомила суд про причини невиконання.

24 вересня 2021 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на судовий наказ Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 липня 2020 року, ухвалу цього суду від 08 вересня 2020 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення.

Касаційне провадження в частині оскарження наказу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 липня 2020 року не підлягає відкриттю з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках.

Згідно з частинами першою, третьою статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Частиною третьою статті 167 ЦПК України передбачено, що судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом.

Не допускається касаційне оскарження судового рішення суду першої інстанції без його перегляду в апеляційному порядку (частина друга статті 17 ЦПК України).

Отже, вказаний наказ місцевого суду не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки наказ Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 липня 2020 року не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження в частині оскарження вказаного судового рішення необхідно відмовити з наведених вище підстав.

Касаційне провадження в частині оскарження ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 вересня 2020 року не підлягає відкриттю з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

За змістом наведеної норми процесуального права в касаційному порядку можуть бути оскаржені лише ті ухвали суду першої інстанції (згідно з наведеним переліком), які були переглянуті по суті в апеляційному порядку. В даному ж випадку оскаржувана заявником ухвала Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 вересня 2020 року не була переглянута по суті в апеляційному порядку, так як апеляційна скарга на вказане судове рішення була повернута апеляційним судом особі, яка її подала.

Таким чином, вказана ухвала місцевого суду не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки ухвала Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 вересня 2020 року не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження в частині оскарження вказаного судового рішення необхідно відмовити з наведених вище підстав.

Касаційна скарга ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Сумського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року мотивована тим, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини та громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Апеляційний суд незаконно вимагав від неї сплати судового збору, так як вона є людиною з дуже скрутним майновим становищем. Такі дії суду порушують її конституційні права на доступ до суду.

Касаційне провадження в частині оскарження ухвали Одеського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року не підлягає відкриттю з таких підстав.

У статті 1 Конституції України закріплено, що Україна є правовою державою. Як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини і громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина п`ята статті 55 Конституції України).

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15 лютого 2000 року зазначено, що спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду фізичною особою становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року - 2 102 грн.

Частиною другою статті 357 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно з частинами другою, третьою статті 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 09 жовтня 2020 року, якою відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про звільнення її від сплати судового збору або відстрочення його сплати та залишено її апеляційну скаргу без руху встановлено, що за подання цієї апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

ЄСПЛ вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Відмовляючи в задоволенні клопотання ОСОБА_1 , апеляційний суд встановив, що сума судового збору, що підлягає сплаті за подачу апеляційної скарги (420,40 грн), не перевищує 5 % розміру річного доходу ОСОБА_1 за попередній календарний рік. Інших підстав для звільнення від сплати судового збору або відстрочення його сплати, передбачених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», заявником не наведено. Тому ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір.

Зазначене було детально роз`яснено ОСОБА_1 в ухвалі Сумського апеляційного суду від 09 жовтня 2020 року про залишення її апеляційної скарги без руху. Вказану ухвалу апеляційного суду заявник отримала 13 жовтня 2020 року.

Встановивши, що ОСОБА_1 не виконала вимог ухвали Сумського апеляційного суду від 09 жовтня 2020 рокупро залишення її апеляційної скарги без руху, не сплатила судовий збір за подання апеляційної скарги, не усунула недоліків апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов правильного висновку про визнання апеляційної скарги ОСОБА_1 неподаною та повернення її заявнику.

Аргументи ОСОБА_1 про те, що апеляційний суд позбавив її права на доступ до суду, є неспроможними з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України в рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 роз`яснив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Таким чином, саме процесуальним законодавством встановлюються порядок та строки апеляційного оскарження судових рішень, що не суперечить положенням Конституції України.

Враховуючи визначений законом обов`язок сплатити судовий збір та встановлені апеляційним судом обставини щодо відсутності підстав для звільнення ОСОБА_1 від його сплати, можна зробити висновок про те, що належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справи та інтересами заявника щодо можливості звернення до суду апеляційної інстанції у цій справі дотримано.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду і не свідчать про порушення ним норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваної ухвали Сумського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Тому у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Сумського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року необхідно відмовити з наведених вище підстав.

ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягають окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 : про звільнення її від сплати судового збору; про поновлення строку на касаційне оскарження судового наказу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 липня 2020 року, ухвали цього суду від 08 вересня 2020 року та ухвали Сумського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року; про зупинення виконання стягнення за постановою державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 25 травня 2021 року ВП № 65551790; про розгляд справи за її участю.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на судовий наказ Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 липня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту теплову енергію, на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 вересня 2020 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року в справі за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу № 583/2691/20, виданого Охтирським міськрайонним судом Сумської області 30 липня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» заборгованості за спожиту теплову енергію.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко