Справа № 444/3236/20
Провадження № 2/444/270/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

25 травня 2021 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Олещук М. М.,

секретар судового засідання Мачіха Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 25.02.2014 року у розмірі 10 612 грн. 64 коп., -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Банк зазначає, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами» банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок (що підтверджується випискою по рахунку) та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. В обґрунтування позову банк посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 для користування кредитним картковим рахунком отримав кредитну картку та можливість розпоряджатись кредитними коштами в межах кредитного ліміту, який надалі було збільшено до 13100,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Банк посилається на те, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, що відображено у розрахунку заборгованості та підтверджується випискою по рахунку.

Позивач зазначає, що виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, а відтак, зобов`язання клієнта вважаються простроченими. Прострочене тіло кредиту це частина використаного кредитного ліміту або вся сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мало бути погашено відповідачем, але не погашено, або погашено частково не у повному обсязі. Прострочені відсотки це нараховані відсотки за користування кредитним лімітом, які на конкретну дату мали бути погашені відповідачем, але не погашені, або погашені частково не у повному обсязі.

У зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, в нього з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 12.10.2020 року утворилась заборгованість перед банком 10612,64 грн., яка складається з: 9038,02 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 00,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 9038,02 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 1574,62 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. Позивач просить стягнути зазначену заборгованість з відповідача.

Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 14.12.2020 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, розгляд справи призначено на 14.01.2021 року (арк. спр. 74-76).

14.01.2021 року відповідно до ухвали Жовківського районного суду Львівської області розгляд справи відкладено на 11.02.2021 року о 11 год. 00 хв. у зв`язку з тим, що відповідач не був повідомлений належним чином про час та дату судового засідання, а також у зв`язку з відсутністю підтверджень про отримання відповідачем копії позовної заяви з додатками (арк. спр. 82-83).

11.02.2021 року відповідно до ухвали Жовківського районного суду Львівської області розгляд справи відкладено на 10.03.2021 року о 10 год. 00 хв. у зв`язку з тим, що відповідач не був повідомлений належним чином про час та дату судового засідання, а також у зв`язку з відсутністю підтверджень про отримання відповідачем копії позовної заяви з додатками, ураховуючи доповідну записку про відсутність поштових марок на відправку вихідної кореспонденції (арк. спр. 83, 84).

10.03.2021 року відповідно до ухвали Жовківського районного суду Львівської області розгляд справи відкладено на 08.04.2021 року о 11 год. 00 хв. у зв`язку з тим, відповідач не був повідомлений належним чином про час та дату судового засідання, а також не отримав копії позовної заяви, ураховуючи доповідну записку про відсутність поштових марок на відправку вихідної кореспонденції (арк. спр. 88, 89).

18.03.2021 року відповідач ОСОБА_1 направив до суду поштовими засобами зв`язку відзив на позовну заяву, який отриманий судом та зареєстрований 23.03.2021 року (арк. спр. 93-98).

У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Одночасно, відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Саме така правова позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом України починаючи із висловлення її у постанові від 06.11.2013р. при розгляді справи № 6-116цс13. Також відповідач посилається на висловлену Верховним Судом України позицію у справі №6-698цс15 у постанові від 10 червня 2015 року, яка стосується збільшення строку позовної давності та зазначає, що у цій справі доказів збільшення строку позовної давності суду не представлено. Посилається на Постанову ВСУ у справі № 200/11343/14-ц від 17.04.2018 року, в якій встановлено, що: «позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ПК України). Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції».

У відзиві відповідач стверджує, що заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах кредитного договору і не підлягають задоволенню. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами кредитного договору, позивач не представив.

Відповідач вважає, що надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлені є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача та не є правовою підставою для стягнення відповідних сум. Так, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними.

Відповідач посилається на ст. 616 ЦК України відповідно до якої, якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягують боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення, а також посилається позицію, викладену в Постанові ВСУ від 25 травня 2016 року по справі № 6-157цс16: «Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру заборгованості за процентами за користування кредитом, комісії та загальної суми заборгованості, що підлягають стягненню з відповідачки, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, вважав, що правила частини другої статті 616 ЦК України застосовуються лише до збитків та неустойки (штрафу, пені), а не до процентів за користування кредитом та комісій, які не вважаються санкціями за порушення зобов`язань; при цьому з видачею судового наказу про задоволення вимог кредитора припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, отже, із цього часу банк не має права на отримання обумовлених договором процентів і комісій поза строком кредитного договору».

Відповідач посилається на Висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та зазначає, що банком надано суду докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів. В той же час за це порушення банком нараховано і пеню, і штраф, що відповідно до наведеного висновку Верховного Суду України, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення. За таких обставин, неустойка у вигляді штрафів фіксована частина та процентна складова, стягненню з відповідача не підлягає.

Відповідач зазначає, що пеня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати один рік.

Відповідач звертає увагу на те, що розмір нарахованих відсотків та пені за Кредитним договором № б/н від 25.02.2014 року не ґрунтується на доводах Позивача, адже сума заборгованості за тілом кредиту відсутня.

Згідно з розрахунком заборгованості за Кредитним договором, позивач просить стягнути 1574,62 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, проте, позивачем не надано обґрунтованих пояснень, за які саме послуги нараховувались відсотки. Відповідач посилається на правову позицію ВСУ у справі № 6-1746цс16: «Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.».

Відповідач у відзиві стверджує, що позивачем не надано доказів того, що картка, яка передбачена умовами Заяви, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують строк дії Картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку. Також, позивачем не надано суду доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, а додана до матеріалів справи Довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна" не містить відомостей про отримання вказаних документів з боку позичальника, ознайомлення з вказаною Довідкою та Прикладами використання кредитних коштів на кредитці.

Як убачається із поданої позовної заяви, вказаним вимогам ЦПК України вона не відповідає, оскільки позивачем не зазначено: 1) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 2) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 3) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідач ОСОБА_1 просить у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" відмовити, провадження у справі закрити.

08.04.2021 року відповідно до ухвали Жовківського районного суду Львівської області розгляд справи відкладено на 27.04.2021 року о 10 год. 00 хв. ураховуючи подане представником позивача клопотання про відкладення розгляду справи (арк. спр. 99-101).

15.04.2021 року судом отримано та зареєстровано відповідь на відзив подану АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з доказами направлення такої відповідачу (арк. спр. 104-110).

У відповіді на відзив позивач посилається на те, що укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Зазначає, що заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. Зазначає, що картковий рахунок рахунок фізичної особи, до якого випущена Карта та по якому відображаються фінансові операції за допомогою ключів. Стверджує, що Позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 25.02.2014 року, з якої чітко встановлена наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловив згоду про укладення договору та виявив бажання оформити на своє ім`я Кредитку Універсальна та особистим підписом засвідчив, що «Я згоден з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг». Банк зазначає, що надав до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку Універсальна, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»).

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Позивач зазначає, що презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний відповідно до закону судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України не створює юридичних наслідків тільки недійсний правочин. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

Позивач звертає увагу на те, що відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через POS-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові. При проведенні претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті. Тому належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка.

Банк надав до суду виписку по картрахунку, яка є підтвердженням, що Відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку Універсальна, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

Банк зазначає, що чинним законодавством встановлено право, а не обов`язок звертатися до суду із позовом щодо дострокового стягнення заборгованості із боржника, у випадку порушення останнім зобов`язань за кредитним договором.

Також позивач звертає увагу на те, що відповідач не надав доказів про те, що саме поведінка банку унеможливила виконання ним своїх зобов`язань, що призвело до збільшення обсягу загальної заборгованості за кредитним договором.

Позивач стверджує, що банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5).

Клієнту була оформлена і видана кредитна картка «Універсальна GOLD», яка має ряд переваг перед іншими кредитними картами (напр. можливість поповнення в режим: on-line, випуску додаткових карток з персональними налаштуваннями використаний коштів і т.д.).

Позивач зазначає, що Банком не заявлено вимог про стягнення неустойки, а тому заперечення Відповідача стосовно одночасного нарахування штрафу та пені не повинні прийматися судом до уваги.

Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту.

Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

Верховний Суд України неодноразово висловлювався відносно строку виконання зобов`язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 року справа № 6-14цс14 та 18.06.2014 року справа №6-61цс14 «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.»

Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 07.2023 року, а тому позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 22.11.2020 року до спливу строку позовної давності.

Згідно з випискою по рахунку, відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що Відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором. Тому посилання Відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги.

Позивач зазначає, що позовна заява Банку відповідає вимогам статті 175 ЦПК України, що підтверджується ухвалою суду першої інстанції про відкриття провадження по справі.

Банк просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

27.04.2021 року ухвалою Жовківського районного суду Львівської області розгляд справи відкладено на 25.05.2021 року о 11 год. 30 хв. у зв`язку з відсутністю відомостей про вручення позивачу повідомлення про дату, час і місце судового засідання (арк. спр. 118).

Відповідач про час, дату та місце проведення судового засідання на 25.05.2021 року був повідомлений належним, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (арк. спр. 122), в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не подано, про причини неявки суд не повідомлено, в поданому до суду клопотанні (арк.спр. 67) та у відповіді на відзив представником АТ КБ "ПРИВАТБАНК" зазначено, що АТ КБ "ПРИВАТБАНК" позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

У зв`язку із наведеним, враховуючи, що відповідачем подано відзив на позов, позивачем подано відповідь на відзив, в яких сторони виклали свої доводи та міркування щодо позову, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подали.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Із матеріалів справи встановлено, що 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") на Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (АТ КБ "ПРИВАТБАНК"), що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та копією Статуту Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (арк. спр. 60-65).

Із матеріалів справи встановлено, що на підтвердження укладання кредитного договору банком надана копія анкети-заяви б/н від 25.02.2014 року, підписана між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 про приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (арк. спр. 25).

Як встановлено анкети-заяви від 25.02.2014 року відповідач підписав таку заяву, із зазначенням наступної інформації: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки.

Із поданої банком довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (б/н) встановлено, що старт карткового рахунку за карткою № НОМЕР_1 розпочався із 28.02.2014 року, 10.01.2018 року кредитний ліміт збільшено 13 000 грн., надалі банком відбувалось зменшення кредитного ліміту, що надала відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту (арк. спр. 23).

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 не оспорював умови кредитування та отримання ним встановленого банком розміру кредитного ліміту на кредитну картку.

Із наданої позивачем довідки встановлено, що між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір №б/н (арк. спр. 24), за яким було надано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 (дата відкриття 28.02.2014р., термін дії 09/16); № НОМЕР_2 (дата відкриття 10.01.2018р., термін дії 09/21); № НОМЕР_3 (дата відкриття 09.01.2020р., термін дії 07/23).

Фактичне виконання умов договору та користування наданими банком коштами в межах встановленого кредитного ліміту відповідачем також стверджується наявною в матеріалах справи випискою за договором по рахунку відповідача ОСОБА_1 , за якою обліковується заборгованість в межах змінного ліміту кредитування за договором із урахуванням прихідних та видаткових операцій за наданими банком відповідачу зазначеними вище кредитними картками (акр. спр. 20-22).

Надана позивачем виписка, відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України № 254 від 18 червня 2003 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, та Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України № 75 від 4 липня 2018 року, чинного на даний час, має статус первинного документа.

Виписка з рахунку має статус первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання операцій та є підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Наявною в матеріалах справи випискою з рахунку, що є належним доказом у справі, у якій відображені всі операції, зокрема, про надходження на картковий рахунок коштів і їх використання, стверджується схвалення та виконання договору відповідачем, що спростовує доводи наведені відповідачем у відзиві про неподання позивачем первинних документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 перед банком за вказаним кредитним договором №б/н від 25.02.2014 року станом на 12.10.2020 року становить 10612,64 грн., та складається з: 9038,02 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 00,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 9038,02 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 1574,62 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії (арк. спр. 10-19).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Разом з цим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Тобто, надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

У заяві позичальника ОСОБА_1 від 25.02.2014 року процентна ставка, розмір неустойки (штрафу та пені) не визначені.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, надав копію паспорту споживчого кредиту (арк. спр. 16-17), який підписаний відповідачем ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» (далі Закон-№ 1734-VIII), до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

10.01.2018 року ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, за змістом якого встановлено умови кредитування: тип кредиту відновлювальна кредитна лінія, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці; строк договору 240 місяців, та строк кредитування до 240 місяців; сума ліміту; спосіб та строк надання кредиту безготівковим шляхом (на картковий рахунок); мета отримання кредиту - споживчі потреби; процентна ставка в межах та поза межами пільгового періоду визначена у розмірі 0,01% та 43,2% (картка Універсальна) та 42% (картка Універсальна ГОЛД) річних відповідно; тип процентної ставки фіксована (може бути змінена за згодою кредитодавця та споживача шляхом укладання додаткової угоди до договору про споживчий кредит); орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом; порядок повернення кредиту щомісяця до 25 числа поточного місяця 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100 грн.; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (84% - картка Універсальна ГОЛД).

З матеріалів справи встановлено, що відповідачу здійснено розрахунок заборгованості з урахуванням отримання ним картки Універсальна ГОЛД та з урахуванням умов, які зазначені у паспорті споживчого кредиту та підписані позичальником ОСОБА_1 станом на 10.01.2018 року, тобто на підставі тих умов, які були чинні на дату підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту.

Наданий позивачем паспорт споживчого кредиту за формою та змістовним наповненням відповідає вимогам, що передбачені в Законі №1734-VIII, тобто сторони досягли домовленості щодо всіх істотних умови договору позики (кредиту): погодили строк дії, умови повернення кредиту, процентну ставку, відповідальність за порушення виконання зобов`язань, тощо.

Згідно з ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідач суду не надав, та не подав доказів на спростування користування ним наданими йому позивачем кредитними коштами, а також не подав будь-яких доказів на спростування наданого банком розрахунку заборгованості.

Щодо посилання відповідача у відзиві на те, що пеня і штраф, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення, а тому неустойка у вигляді штрафів фіксована частина та процентна складова, стягненню з відповідача не підлягає, суд зауважує, що позивач у позові не просить стягнути такі пеню і штраф з відповідача, про що також свідчить поданий позивачем розрахунок заборгованості.

Посилання у відзиві на позов про стягнення з відповідача комісії за обслуговування кредиту, не заслуговують на увагу, оскільки позивач у позові не наводить обґрунтувань щодо стягнення комісії та не просить стягнути таку комісію з відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позов посилається на те, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підстав для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України) та просить врахувати наведені ним у відзиві твердження щодо строку позовної давності за вимогами банку.

З огляду на наведене, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до положень статей 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини у справах «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей: забезпечувати юридичну визначеність та остаточність, а також захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в тому випадку, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбувалися в далекому минулому, спираючись на докази, які вже могли втратити достовірність та повноту із плином часу.

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як встановлено з матеріалів справи, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності, про що зазначив у поданому відзиві на позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Як встановлено із наданого позивачем розрахунку, сума коштів, яка була внесена клієнтом (відповідачем ОСОБА_1 ) на погашення заборгованості становить 500 грн. 23.10.2019 року; 24.11.2019 року 400 грн.; 07.03.2020 року 400 грн.; 05.05.2020 року 200 грн. (арк. спр. 18-19).

Відповідно до умов кредитного договору, порядок погашення заборгованості визначено щомісячними платежами.

Так, статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18.

З наданого позивачем розрахунку встановлено, що заборгованість, яку просить стягнути банк з відповідача, а саме: 9038,02 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1574,62 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, почала нараховуватись з 01.02.2020 року (арк. спр. 18, зворот).

Ураховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про те, що строк позовної давності, про який зазначено відповідачем у відзиві на позов, щодо вимог про стягнення заявлених позивачем платежів, не пропущений.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

За наведених вище обставин справи, суд дійшов висновку про доведеність позивачем факту отримання відповідачем кредитних коштів, користування ними, та невиконання грошового зобов`язання щодо їх повернення за умовами кредитного договору, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором, а тому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 є підставними і такі належить задовольнити.

Як встановлено з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2102,00 грн.

А тому, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову.

Керуючись ст.ст. 4, 509, 526, 530, 612, 625, 629, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст.76-81, 128, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274-279, 354-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 25.02.2014 року у розмірі 10612 (десять тисяч шістсот дванадцять) гривень 64 копійки, станом на 12.10.2020 року, з яких:

- 9038,02 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 1574,62 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" сплачений при поданні позову до суду судовий збір в розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , рах. НОМЕР_4 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , місце праці не встановлено, реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_5 .

Повний текст рішення суду складено 25.05.2021 року.

Суддя: Олещук М. М.