Справа №642/1758/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді Проценко Л.Г.,

за участю секретаря Канаєвої К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

у с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, в якому зазначив, що 24.08.2018р. ТОВ «ФК Є Гроші» та ОСОБА_1 уклали договір про надання позики №-036040 в електронній формі шляхом реєстрації відповідача на Інтернет-сайті https://r-groshi.com і виконання ним дій, що свідчать про укладення договору. Відповідач отримав позику в розмірі 3000,00 грн. зі строком повернення до 11.09.2018р. включно, зі сплатою фіксованої процентної ставки 2% (60 грн.) за кожен день, починаючи з дати видачі позики. Таким чином, загальна сума позики, яка підлягала поверненню - 3371,10 грн. Відповідач грошові кошти не повернув і станом на 15.01.2019р. його заборгованість становить 22271,10 грн. та складається з заборгованості за кредитом 3000,00 грн., заборгованості за процентами 7931,10 грн., пені 11340,00 грн. 15.01.2019р. між ТОВ «ФК Є Гроші» та позивачем було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №1501/1, за яким позивач придбав право вимоги до боржника за вказаним договором позики.

Позивач просив стягнути з відповідач на його користь заборгованість 22271,10 грн., а також судовий збір 1921,00 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 11.04.2019р. було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 22.05.2019р. слухання справи призначено в порядку загального позовного провадження.

Відповідачка ОСОБА_1 06.05.2019р. подала відзив на позовну заяву в якій зазначила, що позов є необгрунтованим та позивач не надав до суду належних та допустимих доказів укладення договору з відповідачем, суду не надано належних та допустимих доказів підписання договору відповідачем, не доведено факту перерахування коштів відповідачу. Зазначила, що заперечення на позов вона уточнить після витребування доказів.

Ухвалою від 04.12.2019р. було витребувано у позивача ТОВ «Фінансова компанія «Преміум актив» докази що підтверджують наступні факти:

- реєстрації відповідача на Інтернет-сайті https://r-groshi.com;

- вчинення відповідачем дій, які свідчать про укладення договору;

- належності Інтернет-сайту https://r-groshi.com ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ»;

- надсилання одноразового ідентифікатора відповідачу;

- отримання відповідачем одноразового ідентифікатора;

- електронного підпису відповідачем одноразовим ідентифікатором договору №-036040 від 24.08.2018р.;

- оригінал оферти, що була надіслана відповідачу позикодавцем;

- надіслання відповідачу оферти, її підписання відповідачем та надсилання позикодавцю;

- належності відповідачу банківської карти № НОМЕР_1 із зазначенням її типу, номеру та строку дії;

- того, що відповідач не виходив на зв`язок та не відповідав на телефонні дзвінки представника позивача;

- первинні фінансово-бухгалтерські документи (касові та меморіальні), на отримання та повернення відповідачем кредитних коштів за укладеним договором, щодо якого виник спір.

10.02.2020р. позивачем було надано додаткові докази на виконання ухвали суду. Також, в своїй заяві про залучення доказів позивач зазначає, що банківська карта, на яку було перераховано кредитні кошти, видавалася відповідачці АТ КБ «Приватбанк», а тому надати інформацію щодо належності картки відповідачу, тип, номер та строк дії цієї карти може лише АТ КБ «Приватбанк».

Відповідачкою, з врахуванням витребуваних ухвалою суду доказів, надано додаткові пояснення, де вона зазначає, що всупереч ухвалі суду, позивач не подав жодного з витребуваних доказів. Відповідачку, в порушення ЗУ «Про електронну комерцію», не було ідентифіковано в ІТС позивача в день начебто «укладення» договору. Кредитні кошти їй не передавались, а позивач не надав первинних фінансово-бухгалтерських документів про перерахування коштів.

В судове засідання 18.01.2021р. представник позивача та відповідачка не з`явились.

До позову додано заяву ТОВ «ФК «Преміум актив» про розгляд справи за відсутності їх представника.

Відповідачка подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, де зазначила, що заперечує проти позову в повній мірі та звертає увагу суду на те, що позивач відповіді на її відзив не надав.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 15.01.2019 року між ТОВ «ФК «Преміум Актив» та ТОВ «ФК Є Гроші» був укладений Договір про надання фінансових послуг факторингу № 1501/1, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Преміум Актив» перейшло право грошової вимоги у тому числі й до ОСОБА_1 за кредитним договором № -36040 від 24.08.2018 року, що також підтверджується витягом з акту прийому-передачі прав вимоги згідно договору факторингу від 15.01.2019 року. (а.с. 9-12)

Як вбачається з договору № -36040 від 24.08.2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту позикодавець ТОВ «Фінансова компанія є гроші» на умовах договору надає позичальнику (Клієнту) коштів у позику на умовах фінансового кредиту, що виражена у грошових коштах у національній валюті України, відповідно до заявки на отримання позики, та відповідно до умов договору, а позичальник зобов`язується отримати (прийняти) та повернути позику та сплатити суму процентів користування позикою в порядку і в строк визначений договором. Позичальником вказана ОСОБА_1 , пунктом 3.1 встановлено розмір позики 3000грн., а пунктом 3.2 розмір процентів 371,1 грн. за 19 днів, пунктом 3.2.1 встановлено, що проценти становлять 2% за кожен день користування позикою, що становить 730% річних. Пунктом 5.2 встановлено, що строк позики складає 19 днів; пунктом 5.3 визначено, що датою надання позики є 24.08.2018р. Згідно п. 4.1 договору позика вважається наданою в момент отримання позичальником коштів в касі позикодавця, що підтверджується відповідним касовим ордером та/або зарахуванням коштів на поточний (картковий) рахунок позичальника. (а.с. 13-19)

Як зазначає позивач (а.с. 2), вищевказаний договір про надання позики був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення Договору.

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Зокрема, в ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості.

Частиною 3 ст. ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У позовній заяві на аркуші справи 2 позивач зазначає, що договір № -36040 укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення цього договору.

Також позивач зазначає, що ідентифікатором, відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» є СМС-повідомлення з кодом, який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін». (а.с. 3) Договір в розділі «Реквізити сторін» містить СМС код 726238 (а.с. 19)

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За нормами ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 526, 1054 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно з ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит укладається в письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді із накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів).

Відповідно до ч.3 ст. 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» автентифікація - електронна процедура, яка дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних.

Пунктом 20 цієї частини передбачено, що ідентифікація особи - процедура використання ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, в результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи;

Частиною 1 ст. 14 цього Закону визначено, що електронна ідентифікація здійснюється за допомогою засобів електронної ідентифікації, що підпадають під схему електронної ідентифікації, затверджену Кабінетом Міністрів України.

Особливі вимоги відповідно до цього Закону пред`являються до кваліфікованої електронної довірчої послуги.

Відповідно до ч. 6 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.

Порядок засвідчення наявності електронного документа (електронних даних) на певний момент часу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №680.

Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що надання послуги фіксування часу включає: реєстрацію звернень, на підставі яких формується електронна позначка часу; формування електронної позначки часу за допомогою особистого ключа центру сертифікації; передачу користувачеві послуги фіксування часу сформованої електронної позначки часу; реєстрацію та збереження електронної позначки часу, переданої користувачеві послуги фіксування часу.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Як вбачається з розділу першого договору № -36040 від 24.08.2018 року заявка - це анкета в особистому кабінеті клієнта на веб-сайті товариства, встановленої форми, яка виражає намір клієнта отримати грошові кошти у позику (на умовах фінансового кредиту) та є невід`ємною частиною договору та узгоджений сторонами в додатку 1 до договору. Однак, позивачем до матеріалів справи не додано копію вищевказаної заявки з якої б вбачалося, що саме відповідач ОСОБА_1 мав намір отримати грошові кошти у позику, як і не надано доказів на підтвердження факту надсилання СМС-повідомлення (СМС код 726238) відповідачу.

Також суд не може прийняти у якості належного доказу платіжне доручення № 6438 від 24.08.2018 року на аркуші справи 26 про перерахування грошових коштів в розмірі 3000 грн. від ТОВ «ФК Є Гроші» через ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 , оскільки останнє не містить жодного підпису чи печатки ТОВ «ФК Є Гроші».

У співробітництві між ТОВ «ФК Є Гроші» та ПАТ КБ «ПриватБанк» договором від 28.12.2017р. визначено технологічним партнером ТОВ «Платежі онлайн», представлене торговою маркою Platon (а.с.28-29)

Згідно повідомлення від 28.01.2019р. компанії «Платежі онлайн», 25.08.2018р. через систему прийому платежів «Platon» (ТОВ Платежі Онлайн) було успішно проведено видачу займу № НОМЕР_2 в сумі 3000,00 грн. на карту НОМЕР_3 (а.с. 27)

Суд не може прийняти в якості прийняти належного доказу даний документ, оскільки в цьому повідомленні не вказано повний номер картки, на яку переведено гроші.

Позивачем також надано роздруківку з Інтернет-ресурсу https://bitrix.e-groshi.com, де зазначено відомості щодо позичальника ОСОБА_1 , де вказано її паспортні дані, карту заявки: НОМЕР_3 , телефон заявки НОМЕР_4 , а також фотографію жінки з паспортом в руці (а.с. 92-94)

Суд не може прийняти в якості належного доказу даний документ, оскільки в ньому не зазначено повний номер банківської картки позичальника. Окрім того, неможливо беззаперечно ідентифікувати жінку на фотографії на а.с. 92 з фотографією ОСОБА_1 у паспорті на а.с. 120.

Позивачем надано докази отримання SMS-повідомлень на телефонний номер НОМЕР_4 , у тому числі й з приводу укладення вказаного договору. Разом із цим, матеріали спарви не містять жодного доказу, який би вказував на належність телефонного номеру НОМЕР_4 саме ОСОБА_1 , а не іншій особі

Окрім того, суд наголошує, що позивачем не заявлялося клопотань про витребування доказів з АТ КБ «ПриватБанк» щодо належності картки № НОМЕР_3 відповідачці ОСОБА_1 .

Тобто, суд на підставі наданих позивачем доказів позбавлений можливості встановити факт перерахування грошових коштів в розмірі 3000 грн. саме на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 , а також належності їй належність телефонного номеру НОМЕР_4 .

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт виникнення зобов`язань між ним та відповідачем, не надано належних доказів того, що саме відповідачем було застосовано ідентифікатор (СМС-повідомлення з кодом 726238), та взагалі, відсутні докази отримання відповідачем вказаного одноразового ідентифікатора, а також відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, і отримання відповідачкою на картковий рахунок позики, у зв`язку з чим позовні вимоги ТОВ «ФК «Преміум Актив» не підтверджуються поданими до суду доказами.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з заборгованості за договором № № -36040 від 24.08.2018 року про надання позики, у сумі 22271,10 грн., не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12,13,81,141,259,263,267,279 ЦПК України, ст.ст. 202, 203, 205, 509, 526, 610, 625,626, 1048, 1050, 1059 ЦК України, ст.3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», ст.ст.1, 14 Закону України «Про електронні довірчі послуги», суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони та учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Преміум Актив», адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Мандриківська, 66, .

Відповідач - ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя Л.Г. Проценко