Справа № 683/1357/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Кутасевич О.Г.,

з участю секретаря судового засідання Свідерської К.В.,

позивачки ОСОБА_1 ,

її представника ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

його представника ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинові цивільну справу №683/1357/21, 2/683/812/2021 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття її батьком ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщини за життя після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Пашківці Старокостянтинівського району Хмельницької області.

В обґрунтування позову вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 , яка була матір`ю ОСОБА_6 та проживала по АДРЕСА_1 . Оскільки ОСОБА_7 потребувала стороннього догляду, ОСОБА_6 за кілька місяців до смерті матері приїхав до неї в с. Пашківці Старокостянтинівського району, доглядав матір і в подальшому здійснив її поховання, залишився проживати в цьому будинку, розпорядився речами, які належали матері. Тому уважала, що ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті матері шляхом фактичного вступу в управління та розпорядження спадковим майном, а саме: житловим будинком по АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_6 , після якого вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину. До складу спадкового майна увійшло майно, яке її батько успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_7 , однак не оформив. Проте, нотаріус відмовив їй в оформлені спадкових прав до майна ОСОБА_7 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_6 , через неможливість документально підтвердити факт прийняття ним спадщини після смерті матері ОСОБА_7 .

25 червня 2021 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття його батьком ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщини за життя після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Пашківці Старокостянтинівського району Хмельницької області.

Указував, що його батько ОСОБА_8 та батько відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_6 фактично прийняли спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом вступу в управління спадковим майном: будинком по АДРЕСА_1 , де разом проживали до смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а ОСОБА_6 залишився проживати до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_8 увесь час був прописаний та проживав у зазначеному будинку, за виключенням часу, коли відбував покарання у місцях позбавлення волі з 2000 року до 2002 року.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стверджував, що до складу спадщини увійшли частка (пай) колективного сільськогосподарського підприємства «Поділля» с. Пашківці Старокостянтинівського району Хмельницької області розміром 2,12 умовних кадастрових гектара без визначення меж цієї частки в натурі на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серії ХМ № 0323458, яка належала діду ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадщину після якого прийняла, однак не оформила свої спадкових прав дружина ОСОБА_7 , а також право на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства «Поділля» с. Пашківці Старокостянтинівського району Хмельницької області розміром 2,12 умовних кадастрових гектара без визначення меж цієї частки в натурі згідно із сертифікатом на земельну частку (пай) серії ХМ № 0323467, яке належало ОСОБА_7 .

Зазначав, що оскільки його батько ОСОБА_8 та батько відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_6 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 , тому в рівних частках мають право на земельні частки (паї).

Разом з тим, уважав, що будинок по АДРЕСА_1 належав до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого були ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , а тому відповідно діючого на той час законодавства саме його батько ОСОБА_8 після смерті інших членів колгоспного двору одноособово набув на нього право власності. Відтак, оскільки ОСОБА_5 у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_8 , то просив визнати за ним право власності на цей будинок в цілому.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 01 липня 2021 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

У судовому засідання позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Уважали, що оскільки батько відповідача ОСОБА_8 на час смерті його матері ОСОБА_7 12 листопада 2000 року та до 27 грудня 2002 року перебував у місцях позбавлення волі, він не прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майно, а тому не має право на спадщину. Крім того, спірний будинок належав ОСОБА_9 на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право на особисту власність від 24 травня 1987 року, а тому не належить до суспільної групи «колгоспний двір».

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_8 на час смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 у період часу з травня 2000 року до 27 грудня 2002 року відбував покарання у виді позбавлення волі, ОСОБА_6 доглядав ОСОБА_7 , здійснив її поховання та залишився проживати у батьківському будинку до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_8 після звільнення з міць позбавлення волі також повернувся в с.Пашківці Старокостянтинівського району, де проживав разом з братом ОСОБА_6 до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_5 визнав, що ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 . Однак уважав, що саме після смерті свого батька ОСОБА_8 також має право на спадкове майно, належне ОСОБА_7 , спір між ним та ОСОБА_1 виник лише у 2000 році.

Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши надані докази, суд уважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Указані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №145/797/15-ц (провадження № 14-608цс18).

Згідно ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.549 цього Кодексу спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

За змістом статті 553 ЦК УРСР уважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Звертаючись до суду з позовами ОСОБА_1 та ОСОБА_5 посилались на те, що їх батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_8 прийняли спадщину після смерті матері ОСОБА_7 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

З урахуванням змісту статті 76 ЦПК України прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном може підтверджуватися будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2020 року в справі № 348/618/15-ц (провадження № 61-9592св19), які в силу ч.4 ст.263 ЦПК України суд має враховувати при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Судом установлено та підтверджується матеріалами спадкової справи №74/2018 що ОСОБА_1 у встановленому законом строк подала заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .

Зазначені обставини підтверджуються: свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 , свідоцтвом про народження заявниці та свідоцтвом про шлюб, у якому вона змінила прізвище ОСОБА_10 на ОСОБА_1 , довідкою виконкому Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району

Хмельницької області № 857 від 30 серпня 2018 року про склад сім`ї ОСОБА_6 на день його смерті, матеріалами спадкової справи № 74/2018 до майна померлого ОСОБА_6 .

Відповідно до матеріалів спадкової справи №382/2015, ОСОБА_5 також у встановленому законом строк подав заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судом також установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_9 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 14 вересня 2018 року) (а.с.13).

Хмельницьким апеляційним судом при ухваленні постанови від 21 грудня 2020 року установлено, що відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 59989285, виданої Хмельницьким обласним державним нотаріальним архівом 10 квітня 2020 року, спадкова справа щодо майна ОСОБА_9 у 1999-2004 роках не заводилася. (а.с.70).

За змістом довідки виконавчого комітету Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області за № 933 від 17 вересня 2018 року ОСОБА_9 був зареєстрований і проживав на день смерті у господарстві за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним на день смерті була зареєстрована його дружина ОСОБА_7 , 1934 року народження (а.с.17) .

До складу спадщини після смерті ОСОБА_9 увійшло право на земельну частку пай, згідно сертифікату на земельну частку (пай) ХМ № 0323458, зареєстрованого 18 квітня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів за № 318 та житловий будинок в с.Пашківці, який належав померлому на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 24 травня 1987 року.

Тобто ОСОБА_7 у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_9 відповідно до вимог ст.549 ЦК УРСР.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 14 вересня 2018 року (а.с.14).

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) виданої Хмельницьким обласним державним нотаріальним архівом 10 квітня 2020 року, спадкова справа щодо майна ОСОБА_7 у 2000-2004 роках не заводилася (а.с.50, 51).

За змістом довідки виконавчого комітету Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області за № 932 від 17 вересня 2018 року ОСОБА_7 була зареєстрована і прожила на день смерті одна за адресою АДРЕСА_1 .

До складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7 увійшов житловий будинок в с.Пашківці Старокостянтинівського району Хмельницької області, який належав її чоловікові ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 24 травня 1987 року, право на земельну частку пай, згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії ХМ № 0323458, зареєстрованого 18 квітня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів за № 318, які вона успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_9 , однак не оформила свої спадкові права, а також право на земельну частку (пай), згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії ХМ № 0323467, зареєстрованого 18 квітня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів за № 327, що належало їй особисто.

Допитані судом свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 пояснили, що ОСОБА_6 доглядав свою матір ОСОБА_7 , проживав разом з нею в АДРЕСА_1 , куди приїхав за кілька місяців до її смерті, здійснив її поховання та залишився проживати у будинку до своєї смерті у 2018 році. Інший син ОСОБА_7 ОСОБА_8 на день смерті матері у 2000 році відбував покарання у виді позбавлення волі та повернувся проживати у батьківський будинок лише у 2002 році.

Крім того, свідок ОСОБА_7 підтвердила, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 зловживали алкогольними напоями, їх тітка ОСОБА_14 кілька років тому віддала їй сертифікати на земельні частки (пай), належні ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які ОСОБА_14 забрала у сторонніх людей.

ОСОБА_14 , також пояснила суду, що в жовтні 1997 року ОСОБА_15 знятий з реєстрації бо працював трактористом за межами с.Пашківці. Документи на будинок по АДРЕСА_1 (технічний паспорт, свідоцтво на право особистої власності) їй передав ОСОБА_8 .

Згідно з копії погосподарської книги ОСОБА_8 виписаний 13 жовтня 1997 року та повернувся 03 лютого 2003 року.

Відповідно до довідки Державного департаменту України з питань виконання покарань від 27 грудня 2002 року ОСОБА_8 відбував покарання у виді позбавлення волі у Шепетівській виправній колонії №98 з 04 травня 2000 року по 27 грудня 2002 року.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши наведені вище докази, суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 не прийняв спадщину після смерті матері, ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном у шестимісячний строк, оскільки у цей час відбував покарання у Шепетівській виправній колонії №98 та не вчинив інших дій, що свідчать про прийняття ним спадщини.

Разом з тим, як не заперечував позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 , та підтвердили допитані судом свідки, ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_7 , шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, зокрема, будинком по АДРЕСА_1 , в якому проживав до смерті матері та залишився проживати до дня своєї смерті у 2018 року.

Перебування сертифікатів про право на земельну часку пай у матері позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 ОСОБА_13 , на переконання суду, не свідчать про прийняття ОСОБА_8 спадщини, оскільки отримані ОСОБА_8 не від спадкодавця ОСОБА_7 , а передані матері позивача за зустрічним позовом ОСОБА_14 , яка забрала їх у сторонніх осіб.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі, а позовні вимоги ОСОБА_5 задоволенню не підлягають.

Оскільки судом установлено, що ОСОБА_8 не прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_7 шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, не підлягають задоволенню і вимоги про визнання за ним права власності на спадкове майно, зокрема, будинок по АДРЕСА_1 .

Твердження представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 про те, що будинок належав до суспільної групи «колгоспний двір» станом на 01 січня 1991 року та не увійшов до складу спадщини після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відтак може бути успадкований лише після смерті останнього члену колгоспного двору, яким є ОСОБА_8 є безпідставними.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Згідно свідоцтва про право особистої власності на будинок від 24 травня 1987 року, який є правовстановлюючим документом та є чинним на час розгляду справи, будинок в с.Пашківці належав ОСОБА_9 на праві особистої власності.

Отже, при вирішенні спору слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

Статтею 100 ЦК УРСР 1963 року, визначено, що в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах, що передбачено п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

Тобто, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документа.

Судом установлено, що право власності на спірний будинок належало ОСОБА_9 на праві особистої власності на житловий будинок, яке є чинним на час розгляду справи, вказане свідоцтво не містить будь-яких застережень щодо спільної сумісної власності на цей будинок членів колгоспного двору.

Тобто, ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 за життя був власником будинку по АДРЕСА_1 , а тому, спірний будинок увійшов до спадкового майна, яке залишилось після його смерті.

Відтак, довідка, видана Пашковецькою сільською радою Старокостянтинівського району про належність цього домогосподарства станом на 01 січня 1991 року до суспільної групи колгоспний двір, тобто, спільної сумісної власності членів колгоспного двору, є неналежним доказом.

Ураховуючи викладене, суд уважає, що позов ОСОБА_16 про встановлення факту прийняття ОСОБА_6 за життя спадщини після смерті матері ОСОБА_7 слід задовольнити, а у задоволенні позову ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_8 за життя спадщини після смерті матері ОСОБА_7 та визнанні права власності на спадкове майно слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12, 13, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Пашківці Старокостянтинівського району спадщини за життя після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Пашківці Старокостянтинівського району.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщини за життя після смерті батька ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнання права власності ОСОБА_5 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_8 на житловий будинок, по АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_5 , місце проживання:

АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складено 10 листопада 2021 року.

Суддя: