П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„ 26 " жовтня 2021 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 265/1411/21

Номер провадження 22-ц/804/2709/21

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Лопатіної М.Ю., Пономарьової О.М.

за участю секретаря: Лазаренко Д.Т.

учасники справи :

заявник - Азітіо Холдингз Лімітед

заінтересована особа - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гаврилюк Володимир Володимирович, на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 вересня 2021 року головуючого судді Костромітіної О.О. зі складанням повного тексту судового рішення 14 вересня 2021 року по цивільній справі про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішень іноземного суду,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року стягувач юридична особа, зареєстрована за законодавством Республіки Кіпр, Азітіо Холдингз Лімітед в особі адвоката Кулеба А. М. звернувся до суду з клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання наказів Високого Суду Правосуддя (Англія та Уельс) від 14 липня 2020 року у справі №CL-2016-000494, від 28 липня 2020 року у справі №CL-2016-000494 за позовом Ейвонвік Холдингз Лімітед (Avonwic Holdings Limited) до Азітіо Холдингз Лімітед (Azitio Holdings Limited), Даргамо Холдингз Лимитед (Dargamo Holdings Limited), ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Клопотання мотивовано тим, що Високий Суд Правосуддя (Англія та Уельс) розглянув справу № CL-2016-000494 за позовом Ейвонвік Холдингз Лімітед (Avonwic Holdings Limited) до Азітіо Холдингз Лімітед (Azitio Holdings Limited) ( перший відповідач або стягувач, Даргамо Холдингз Лимитед (Dargamo Holdings Limited)( другий відповідач), ОСОБА_3 (третій відповідач) та ОСОБА_2 ( четвертий відповідач або боржник), за участю ряду третіх осіб. Розгляд судової справи завершився ухваленням Високим Судом обов`язкових до виконання наказів : наказу від 14 липня 2020 року (рішення-1) та наказу від 28 липня 2020 року (рішення -2). Оскільки боржник у повному обсязі не виконав судові рішення добровільно, стягувач вимушений звернутися до суду з цим клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішень іноземного суду.

У рішенні-1 Високий Суд, серед іншого, визначив зміст витрат, які підлягають відшкодуванню боржником четвертим відповідачем на користь стягувача, а саме: другий та четвертий відповідачі повинні сплатити наступні витрати (такі витрати не включають будь-які витрати, що відносяться виключно до позову Ейвонік ) на основі відшкодування, в кожному випадку за умови детальної оцінки, яка повинна бути без зволікань зроблена, якщо сума не узгоджена: а. витрати понесені (а) та (б) першим відповідачем, третім відповідачем та п`ятою третьою особою щодо будь-яких усіх вимог, пред`явлених до них другим та четвертим відповідачами, включаючи вимоги та зустрічні вимоги, що стосуються угоди акціонерів 2009 року та подальшої угоди акціонерів 2010 року, та різні альтернативні вимоги ( включаючи вимоги про необґрунтоване збагачення);

У рішенні-2 Високий Суд, серед іншого, конкретизував суми витрат, які підлягають відшкодуванню боржником четвертим Відповідачем на користь стягувача, а саме:

Витрати Фази 2

9. другий та четвертий відповідачі повинні сплатити витрати першого та третього відповідачів та п`ятої, шостої, сьомої, восьмої, дев`ятої та одинадцятої третіх осіб, понесених щодо Вимог Фази 2, поданих другим та четвертим відповідачами, на підставі відшкодування, що підлягають детальної оцінці, яка повинна бути зроблена без зволікань, якщо сума не узгоджена.

12. другий та четвертий відповідачі мають здійснити виплати в рахунок відшкодування витрат, як наказано у пунктах 9 та 10 вище, у сумі: ф. 190 000 фунтів стерлінгів першому та третьому відповідачам та п`ятій третій особі та шостій, сьомій, восьмій, дев`ятій та одинадцятій третім особам, до 18 серпня 2020 року або раніше.

13. відсотки мають сплачуватися на суму витрат, наведені в параграфах 7 та 9 вище, першому та третьому відповідачам, п`ятій третій особі та шостій, сьомій, восьмій, дев`ятій та одинадцятій третім особам:

а. Від дати, коли такі витрати мали бути сплачені, до 28 серпня 2020 року - за базовою ставкою банку Англії + 2,5%,

b. з 28 серпня 2020 року до дати сплати - за ставкою 8%.

Виплати в рахунок відшкодування витрат Фази 1

16. другий та четвертий відповідачі мають здійснити виплати в рахунок відшкодування витрат, як наказано у пунктах 8-10 першого наказу про супутні питання:

b. На суму 4 мільйони фунтів стерлінгів першому та третьому відповідачам та п`ятій, третій особі - до 18 серпня 2020 року або раніше:

Відсотки на витрати Фази 1

20. відсотки мають сплачуватися на суму відшкодування витрат, що підлягають сплаті першому відповідачу, третьому відповідачу та п`ятій, третій особі відповідно до пунктів 8 та 9 першого наказу про супутні питання:

a. Від дати, коли такі витрати мали бути сплачені, до 28 серпня 2020 року - за базовою ставкою банку Англії +2,5%

b. з 28 серпня 2020 року до дати сплати -за ставкою 8%.

Стягувач додав до клопотання сертифікат Високого Суду від 03 листопада 2020 року про те, що судові рішення є остаточними та обов`язковими. Згідно з сертифікатом, четвертий відповідач (боржник) був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду судової справи та брав участь у розгляді судової справи. Також, у сертифікаті визначено порядок примусового виконання судових витрат.

Відповідно до рішення-2, боржник зобов`язаний сплатити на користь стягувача: 190 000 фунтів стерлінгів у рахунок відшкодування витрат, понесених щодо вимог Фази 2 ; (пункт 12(а) рішення-2);

відсотки на суму витрат Фази 2 за період з 19 серпня 2020 року до 28 серпня 2020 року - за базовою ставкою банку Англії +2,5%, а з 28 серпня 2020 року до дати сплати - за ставкою 8;

4 000 000 фунтів стерлінгів у рахунок відшкодування витрат, понесених щодо вимоги Фази 1,( пункт 16 (b) рішення-2);

відсотки на суму витрат Фази 1 за період з 19 серпня 2020 року до 28 серпня 2020 року - за базовою ставкою банку Англії +2,5%, а з 28 серпня 2020 року до дати сплати - за ставкою 8%.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 вересня 2021 року заяву Азітіо Холдингз Лімітед про визнання та надання дозволу на примусове виконання наказів Високого Суду Правосуддя (Англія та Уельс) від 14 липня 2020 року у справі № CL-2016-000494, від 28 липня 2020 року у справі №CL-2016-000494 за позовом Ейвонвік Холдингз Лімітед (Avonwic Holdings Limited) до Азітіо Холдингз Лімітед (Azitio Holdings Limited), Даргамо Холдингз Лимитед (Dargamo Holdings Limited), ОСОБА_3 , ОСОБА_2 - задоволено.

Визнано та надано дозвіл на примусове виконання наказу Високого Суду Правосуддя (Англія та Уельс) від 14 липня 2020 року у справі № CL-2016-000494 за позовом Ейвонвік Холдингз Лімітед (Avonwic Holdings Limited) до Азітіо Холдингз Лімітед (Azitio Holdings Limited), Даргамо Холдингз Лимитед (Dargamo Holdings Limited), ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язаний відшкодувати Азітіо Холдингз Лімітед (Azitio Holdings Limited) понесені останнім витрати.

Визнано та надано дозвіл на примусове виконання наказу Високого Суду Правосуддя (Англія та Уельс) від 28 липня 2020 року у справі № CL-2016-000494 за позовом Ейвонвік Холдингз Лімітед (Avonwic Holdings Limited) до Азітіо Холдингз Лімітед (Azitio Holdings Limited), Даргамо Холдингз Лимитед (Dargamo Holdings Limited), ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про стягнення з ОСОБА_2 на користь Азітіо Холдингз Лімітед (Azitio Holdings Limited): 80 000 фунтів стерлінгів у рахунок відшкодування витрат, понесених щодо вимог Фази 2, що дорівнює 2 946 784 грн, згідно курсу НБУ станом на 09 вересня 2021 року; відсотків на суму витрат Фази 2 за період з дати, коли такі витрати мали бути сплачені, до 28 серпня 2020 року - за базовою ставкою Банку Англії +2,5%, а з 28 серпня 2020 року до дати сплати - за ставкою 8%; 4 000 000 фунтів стерлінгів у рахунок відшкодування витрат, понесених щодо вимоги Фази 1, що дорівнює 147 339 200 грн, згідно курсу НБУ станом на 09 вересня 2021 року; відсотків на суму витрат Фази 1 за період з дати, коли такі витрати мали бути сплачені, до 28 серпня 2020 року - за базовою ставкою Банку Англії +2,5%, а з 28 серпня 2020 року до дати сплати - за ставкою 8%.

Видати виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Азітіо Холдингз Лімітед (Azitio Holdings Limited), юридичної особи, що створена та існує за законодавством Республіки Кіпр, реєстраційний номер НЕ 233350, за місцезнаходженням за адресою: Кіріаку Матсі , АДРЕСА_2 , P.C. 1082, Nicosia, Republic of Cyprus): 80 000 фунтів стерлінгів у рахунок відшкодування витрат, понесених щодо вимог Фази 2, що дорівнює 2 946 784 грн, згідно курсу НБУ станом на 09 вересня 2021 року; відсотків на суму витрат Фази 2 (у розмірі 80 000 фунтів стерлінгів, що дорівнює 2 946 784 грн, згідно курсу НБУ станом на 09 вересня 2021 року) за період з 19 серпня 2020 року до 28 серпня 2020 року - за базовою ставкою Банку Англії +2,5%, а з 28 серпня 2020 року до дати сплати - за ставкою 8%; 4 000 000 фунтів стерлінгів у рахунок відшкодування витрат, понесених щодо вимоги Фази 1, що дорівнює 147 339 200 грн, згідно курсу НБУ станом на 09 вересня 2021 року; відсотків на суму витрат Фази 1 ( у розмірі 4 000 000 фунтів стерлінгів, що дорівнює 147 339 200 грн, згідно курсу НБУ станом на 09 вересня 2021 року ) за період з 19 серпня 2020 року до 28 серпня 2020 року - за базовою ставкою Банку Англії +2,5%, а з 28 серпня 2020 року до дати сплати - за ставкою 8%.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гаврилюк В.В. просить скасувати ухвалу суту, а клопотання Азітіо Холдингз Лімітед про надання дозволу на примусове виконання наказів Високого Суду Правосуддя (Англія та Уельс) у справі № CL-2016-000494 від 14 липня 2020 року та від 28 липня 2020 року залишити без розгляду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги, зокрема, зазначено, що представником Азітіо Холдингз Лімітед адвокатом Кулебою А.М. до клопотання не надано ні суду, ні сторонам справи договору на надання правової допомоги б.н від 25 січня 2021 року , що вказаний у його ордері, тому незрозуміло хто саме від імені Азітіо Холдингз Лімітед підписав такий договір. Судом першої інстанції не встановлено повноваження особи, яка здійснювала представництво Азітіо Холдингз Лімітед в суді та повноваження особи, яка надавала такі повноваження представнику, та взагалі не встановлено таку особу, її повноваження та законність її призначення. Судом першої інстанції порушено норми матеріального права ч. 3 ст.237 ЦК України та процесуального права, а саме : п.п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України, відповідно до якого клопотання повинно було бути повернуто судом; п.п. 1,2 ч. 1 ст.257 ЦПК України, відповідно до якого клопотання повинно було залишено без розгляду, що у свою чергу у відповідності до ч.1 ст.377,п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення повністю з закриттям провадження у справі.

Також зазначено, що Азітіо Холдингз Лімітед подало до суду клопотання, в якому просили визнати та надати дозвіл на примусове виконання наказів Високого Суду Правосуддя (Англії та Уельсу) , однак накази Високого Суду Правосуддя (Англії та Уельсу) не є рішеннями іноземного суду. Тому, суд не мав права розглядати клопотання про визнання та звернення до виконання наказів іноземного суду, а посилаючись на статті 462-470 ЦПК України грубо порушив норми процесуального права, так як ці статті регулюють визнання та звернення до виконання рішень іноземного суду, що у свою чергу є підставою для скасування ухвали у відповідності до підп.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, та у відповідності до ст.377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Крім того, Азітіо Холдингз Лімітед звернулося з клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду у відповідності до ст.ст.462- 470 ЦПК України. Як визначено у частині 2 статті 466 ЦПК України, до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Зважаючи на відсутність станом на сьогодення між Україною та Сполученим Королівством Великобританії будь-якого міжнародного договору, яким було б врегульовано питання взаємного визнання та виконання судових рішень, до відповідного клопотання мають застосовуватися вимоги, визначені ст. 466 ЦПК України. До клопотання Азітіо Холдингз Лімітед не надало ніякого рішення іноземного суду, а додано накази від 14 липня 2020 року та від 28 липня 2020 року, які на думку скаржника не є рішенням іноземного суду. Тобто, Азітіо Холдингз Лімітед не надав рішення іноземного суду, тому суд повинен був у відповідності до ч.4 ст.466 ЦПК України залишити клопотання без розгляду та повернути клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала. Наданий представником Азітіо Холдингз Лімітед сертифікат Високого Суду Правосуддя (Англії та Уельсу) від 03 листопада 2020 року, становить, що рішення Судді Пікена від 14 липня 2020 року, яке не надано представником, та накази про супутні питання Судді Пікена від 14 липня 2020 року та від 28 липня 2020 року становлять єдине та цілісне рішення, що повинно визнаватись і виконуватись в Україні. Не зважаючи на те, що представником боржника було повідомлено суд про відсутність рішення, в оскаржуваній ухвалі суд відхилив таке твердження, оскільки представник стягувача просив надати дозвіл на примусове виконання наказів Високого Суду, твердження суду і відповідна частина резолютивної частини ухвали свідчить про те, що судом розглянуто та задоволено похідні з рішення документи, а не рішення іноземного суду, на що суд не мав ніякого права. До того ж, у справі відсутній офіційний документ про те, що рішення набрало законної сили, та не вказано, що саме з рішення Судді Пікена від 14 липня 2020 року і у якій частині, та з якого часу повинно бути виконане.

Також, зазначено, що судом першої інстанції порушено приписи ч.1 ст. 462 ЦПК України, а саме: рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, проте на думку скаржника, принцип взаємності відносно рішень судів Великої Британії не діє.

Також, стороною боржника було зазначено, що право суду вказувати в ухвалі про визнання та надання дозволу на виконання рішення іноземного суду про нарахування відсотків та (або) пені передбачено у ст. 479 ЦПК України, яка регламентує порядок вирішення судом питання про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу. Проте, Високий Суд Правосуддя Англії та Уельсу є державним національним судом Великої Британії, а не міжнародним комерційним арбітражем. Тобто, стягувач звернувся до суду в порядку, визначеному Главою 1 Розділу IX ЦПК України, якою право суду визначати та вказувати у своїй ухвалі про нарахування відсотків чи пені не передбачено взагалі, у зв`язку із чим така вимога задоволена бути не може.

З урахуванням викладеного, вважають, що судом першої інстанції було порушено процесуальне законодавство, а саме Глава 1 Розділу IX ЦПК України, та безпідставно застосоване процесуальне законодавство - ст. 479 ЦПК України, яка не може бути застосована до правовідносин між учасниками справи, що у свою чергу у відповідності до п. 4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення повністю з закриттям провадження у справі.

Відзив на апеляційну скаргу представника компанії Азітіо Холдінгс Лімітед адвоката Попкова П.О. мотивований законністю та обґрунтованістю ухвали суду першої інстанції. Зокрема зазначено,що про те,що повноваження адвоката в тому числі підписувати заяву про визнання та надання дозволу на примусове виконання наказів Високого Суду Правосуддя (Англія та Уельс) були підтверджені належним чином у повній відповідності до вимог ст.62 ЦПК України . Скаржник в особі представника під час розгляду клопотання стягувача в суді першої інстанції мав можливість заперечувати проти повноважень представника стягувача та заявити клопотання про залишення клопотання стягувача без розгляду. Однак ,в суді першої інстанції ,в тому числі у поданих запереченнях від 27 серпня 2021 року,скаржник не ставив під сумнів повноважень представника стягувача. Повноваження підписанта клопотання адвоката Кулебою А.М. були підтверджені належним чином у повній відповідності до вимог законодавства,а наведені скаржником доводи щодо сумнівів у наявності таких повноважень виявляються юридично неспроможними,оскільки спростовані в повному обсязі. Скаржник безпідставно ототожнює поняття наказу Високого Суду Правосуддя (Англії та Уельсу) та судового наказу в розумінні ст.327 ЦПК України та ст.3 Закону країни « Про виконавче провадження»,тоді як дані поняття не є і не можуть бути тотожними. Цілком очевидно,що так само,як судовим рішенням відповідно до положень цивільного,адміністративного,господарського та кримінального процесуального законодавства України може бути рішення,ухвала,постанова або вирок,так само і «рішення іноземного суду « слід розглядати як автономне поняття у відриві від правової системи України,яке в незалежності від особливостей законодавства відповідної країни може мати будь-яку іншу назву. Є загальновідомим той факт,що в Україні діє романо-германська система права,тоді як у Великій Британії анго-саксонська. Різниця у системах права обумовлює і відмінності у системі правосуддя та судових процесах. Тому, для розуміння правової природи такого документу,як наказ Високого Суду Правосуддя,слід визначати сутність наказів. Стягувач сверджує, що накази Високого Суду Правосуддя (Англії та Уельсу) є судовими рішеннями, які можуть бути визнані та на примусове виконання яких може бути надано дозвіл компетентним судом України окремо від рішення від 14 липня 2020 року .

Якщо проаналізувати структуру та зміст вказаних документів слід звернути увагу на те,що наказ від 14 липня 2020 року складається із вступної та наказової частин. У вступній частині зазначено,що наказ видано на підставі : судового розгляду відповідних вимог сторін процесу,за виключенням того,що не було розгляду питань,віднесених до Фази 2 судового процесу відповідно до наказу Судді Пікена від 19 липня 2019 року . Стягувач звернув увагу суду на те,що окремі питання судового розгляду раніше були оформлені наказом від 19 липня 2019 року ; за результатами заслуховування представників ; і на підставі рішення від 14 липня 2020 року та зазначених у ньому причин. В наказовій частині зазначаються окремо результати розгляду справи по суті,які ідентичні тим,що наведені в рішенні. Далі наказ від 14 липня 2020 року включає розділ «витрати» ,який відсутній у рішенні від 14 липня 2020 року. Останнім розділом є «дозвіл на апеляцію». Стягувач звертає увагу суду на те,що тільки судові рішення можуть бути оскаржені в апеляційному порядку. Похідні від них документи (виконавчі листи тощо) мають,зазвичай окремий порядок оскарження чи перегляду. Крім того,тільки в судових рішеннях може міститися посилання на хід та порядок проведення судового процесу. У вступній частині наказу від 28 липня 2020 року зазначено,що наказ оформлено на підставі судового розгляду справи,рішення від 14 липня 2020 року,на підставі вирішення судом певних питань своїм наказом від 14 липня 2020 року («перший наказ про супутні питання») на підставі слухань та інших обставин. Отже,з наведеного вбачається,що накази фіксують частину судового процесу із питань,які не увійшли до рішення,однак які стосуються судового процесу і вирішення яких є необхідним. Наказова частина наказу від 28 липня 2020 року містить розділи « виконання зобов*язань у натурі», »Фаза 2 судового процесу»,»витрати Фази 2»,» виплати в рахунок відшкодування Фази 1», »відсотки на витрати Фази 1», «звільнення від зобов*язань», »витрати на засідання щодо супутніх питань «. Стягувач звернув увагу суду на те,що зміст рішення та зміст вказаних розділів є відмінним,тобто вказані у наказі від 28 липня 2020 року питання не були предметом розгляду за рішенням.

Отже,вказані накази Високого Суду Правосуддя не є судовими наказами в розумінні ст.327 ЦПК України та ст.3 Закону України « Про виконавче провадження»,які виключно дублюють резолютивну частину прийнятих рішень ,а є своєрідними доповненнями до прийнятого рішення з окремих питань, які в рішенні не визначені та не прописані. За своєю суттю вони наближені до додаткових рішень,які ухвалюють українські суди для вирішення питання про судові витрати, відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України. Таким чином,накази слід розглядати виключно як судове рішення. Скаржником не доведено належними та допустимими доказами того,що накази не є судовими рішеннями,а тому твердження скаржника про порушення правил юрисдикції загальних судів є безпідставними та необґрунтованими.

Також,стягувач наголошує,що у пунктах 12 та 16 наказу від 28 липня 2020 року вказано 18 серпня 2020 року як кінцеву дату виконання зобов*язань.Більше того,у листі від 11 серпня 2020 року представники боржника Хоган Лавеллз Інтернешнл Ел-Ел-Пі,зазначили про обізнаність про цей термін.В матеріалах справи наявний сертифікат від 03 листопада 2020 року,в якому зазначено,що накази є остаточними,обов*язковими та такими примусове виконання яких може бути ініційоване.Тобто,принаймні з 03 листопада 2020 року рішення і накази підлягають виконанню.Стягувач не просить суд визнати та надати дозвіл на примусове виконання рішення,а просить суд визнати накази,які мають природу додаткових рішень,не дублюють рішення від 14 липня 2020 року та можуть бути виконані самостійно і окремо.

Виходячи із юридичного змісту дефініції «презумпція»,вбачається,що принцип взаємності вважається таким,що дотримується,доки належними і допустимими доказами не буде доведено зворотнього.

Щодо тверджень скаржника про безпідставність відмови у задоволенні його клопотання про витребування від Міністерства закордонних справ України офіційних відомостей про двосторонні відносини України зі Сполученим Королівством Великобританії щодо взаємного визнання та виконання рішень судових органів,то зазначили,що подання клопотання про витребування документів під час розгляду клопотання про визнання та надання дозволу про примусове виконання наказів Високого Суду Правосуддя ( Англія та Уельс) взагалі не передбачене положеннями ЦПК України. При цьому договір між Сполученими Королівством Великобританії та Північної Ірландії та Україною відсутній,а Міністерство закордонних справ України уповноважене надавити інформацію лише стосовно договірних відносин,а ведення статистики визнання рішень України в іноземних державах не входить до компетенції вказаного органу.

Скаржник також посилається на неправильне посилання стягувача на ст.479 ЦПК України,яка регламентує порядок вирішення судом питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу. Дійсно у п.11 клопотання містилося таке посилання,але у п.12 стягувач також посилався на приписи ст.265 ЦПК України, зазначаючи,що вказані норми є аналогічними. Надалі із посиланням на ст.10 ЦПК України,а також ряд судових справ,стягувач обґрунтовує необхідність застосування аналогії закону для вирішення питання щодо визнання та надання дозволу на примусове виконання наказу від 28 липня 2020 року в частині нарахування відсотків,згідно з визначеними вказаним наказом умовами.Скаржником не доведено,що на момент винесення оскаржуваної ухвали існувала,хоча б одна підстава для відмови у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання наказів.

У судовому засіданні апеляційного суду,проведеному в режимі відеоконференції, представники компанії Азітіо Холдингз Лімітед адвокат Попков П.О.,адвокат Кулібаба О.О. у повному обсязі підтримали доводи відзиву,просили залишити апеляційну скаргу без задоволення,ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник адвокат Гаврилюк В.В. не з*явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання телефонограми,зареєстрованої в журналі телефонограм № 3.9-13 за № 2724 та шляхом отримання судових повісток, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (т.2.а.с.217-218,219,220 ).

Електронною поштою від представника ОСОБА_2 адвоката Гаврилюк В.В. надійшло клопотання про неможливість явки в судове засідання ,у зв*язку із знаходженням на лікарняному,відповідно якої просив визнати неявку до суду поважною,а розгляд справи відкласти на іншу дату після 14 листопада 2021 року (т.2.а.с.248-252).

Апеляційний суд ,при розгляді клопотання адвоката Гаврилюк В.В., враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про день та час розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права. Між тим, з урахуванням належного повідомлення всіх учасників справи про дату,час і місце розгляду справи,в тому числі і ОСОБА_2 та його представника , з метою дотримання строків розгляду справи, передбачених ч.1 ст.371 ЦПК України на ухвалу суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження,відсутність клопотання про продовження строку розгляду справи , суд апеляційної інстанції не вбачає перешкод для розгляду справи.

ОСОБА_2 та адвокат Гаврилюк В.В. з клопотаннями про можливість взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції , зокрема, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, враховуючи приписи ст. 212 ЦПК України, не зверталися.Крім того,12 жовтня 2021 року вже відкладався розгляд справи, в тому числі і у зв*язку із тимчасовою непрацездатністю адвоката Гаврилюк В.В. (т.2.а.с.202-204).

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду,основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони,а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні . Така правова позиція викладена Верховним Судом 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16 .

Представник ОСОБА_2 адвокат Гаврилюк В.В. скористався своїм правом на апеляційне оскарження,в якій детально виклав свою правову позицію, апеляційний суд,у свою чергу,відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на зазначене,відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України,враховуючи відсутність підстав,які б свідчили про неможливість розгляду справи у даному судовому засіданні,апеляційний суд відмовив в задоволенні клопотання адвоката Гаврилюк В.В.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників заявника , дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з*ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що Високий Суд Правосуддя (Англія та Уельс) розглянув справу № CL-2016-000494 за позовом Ейвонвік Холдингз Лімітед (Avonwic Holdings Limited) до Азітіо Холдингз Лімітед (Azitio Holdings Limited) ( перший відповідач або стягувач, Даргамо Холдингз Лимитед (Dargamo Holdings Limited)( другий відповідач), ОСОБА_3 (третій відповідач) та ОСОБА_2 ( четвертий відповідач або боржник, за участю ряду третіх осіб. Розгляд судової справи завершився ухваленням Високим судом обов`язкових до виконання наказів, а саме наказу від 14 липня 2020 року (рішення-1) та наказу від 28 липня 2020 року (рішення -2) ( далі «судові рішення»).

У рішенні-1 Високий Суд, серед іншого, визначив зміст витрат, які підлягають відшкодуванню боржником (четвертим відповідачем) на користь стягувача, а саме: другий та четвертий відповідачі повинні сплатити наступні витрати (такі витрати не включають будь-які витрати, що відносяться виключно до позову Ейвонік ) на основі відшкодування, в кожному випадку за умови детальної оцінки, яка повинна бути без зволікань зроблена, якщо сума не узгоджена: а. витрати понесені (а) та (б) першим відповідачем, третім відповідачем та п`ятою третьою особою щодо будь-яких усіх вимог, пред`явлених до них другим та четвертим відповідачами, включаючи вимоги та зустрічні вимоги, що стосуються угоди акціонерів 2009 року та подальшої угоди акціонерів 2010 року, та різні альтернативні вимоги ( включаючи вимоги про необґрунтоване збагачення);

У рішенні-2 Високий Суд, серед іншого, конкретизував суми витрат, які підлягають відшкодуванню боржником (четвертим відповідачем) на користь стягувача, а саме:

Витрати Фази 2

9. другий та четвертий відповідачі повинні сплатити витрати першого та третього відповідачів та п`ятої, шостої, сьомої, восьмої, дев`ятої та одинадцятої третіх осіб, понесених щодо Вимог Фази 2, поданих другим та четвертим відповідачами, на підставі відшкодування, що підлягають детальної оцінці, яка повинна бути зроблена без зволікань, якщо сума не узгоджена.

12. другий та четвертий відповідачі мають здійснити виплати в рахунок відшкодування витрат, як наказано у пунктах 9 та 10 вище, у сумі: ф. 190 000 фунтів стерлінгів першому та третьому відповідачам та п`ятій третій особі та шостій, сьомій, восьмій, дев`ятій та одинадцятій третім особам, до 18 серпня 2020 року або раніше.

13. відсотки мають сплачуватися на суму витрат, наведені в параграфах 7 та 9 вище, першому та третьому відповідачам, п`ятій третій особі та шостій, сьомій, восьмій, дев`ятій та одинадцятій третім особам:

а. від дати, коли такі витрати мали бути сплачені, до 28 серпня 2020 року - за базовою ставкою банку Англії + 2,5%,

b. з 28 серпня 2020 року до дати сплати - за ставкою 8%.

Виплати в рахунок відшкодування витрат Фази 1

16. другий та четвертий відповідачі мають здійснити виплати в рахунок відшкодування витрат, як наказано у пунктах 8-10 першого наказу про Супутні Питання:

b. на суму 4 мільйони фунтів стерлінгів першому та третьому відповідачам та п`ятій третій особі - до 18 серпня 2020 року або раніше:

Відсотки на витрати Фази 1

20. відсотки мають сплачуватися на суму відшкодування витрат, що підлягають сплаті першому відповідачу, третьому відповідачу та п`ятій, третій особі відповідно до пунктів 8 та 9 першого наказу про Супутні Питання:

a. від дати, коли такі витрати мали бути сплачені, до 28 серпня 2020 року - за базовою ставкою банку Англії +2,5%

b. з 28 серпня 2020 року до дати сплати -за ставкою 8%.

Стягувач додав до клопотання сертифікат Високого Суду від 03 листопада 2020 року про те, що судові рішення є остаточними та обов`язковими. Згідно з сертифікатом, четвертий відповідач (боржник) був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду судової справи та брав участь у розгляді судової справи. Також у сертифікату визначено порядок примусового виконання судових витрат.

Відповідно до рішення-2, боржник зобов`язаний сплатити на користь стягувача: 190 000 фунтів стерлінгів у рахунок відшкодування витрат, понесених щодо вимог Фази 2 ; (пункт 12(а) рішення-2);

відсотки на суму витрат Фази 2 за період з 19 серпня 2020 року до 28 серпня 2020 року - за базовою ставкою банку Англії +2,5%, а з 28 серпня 2020 року до дати сплати - за ставкою 8%;

4 000 000 фунтів стерлінгів у рахунок відшкодування витрат, понесених щодо вимоги Фази 1,( пункт 16(b)рішення-2); відсотки на суму витрат Фази 1 за період з 19 серпня 2020 року до 28 серпня 2020 року - за базовою ставкою банку Англії +2,5%, а з 28 серпня 2020 року до дати сплати - за ставкою 8%.

Рішення Судді Пікена від 14 липня 2020 року та накази про Супутні Питання Судді Пікена від 14 липня 2020 року та 28 липня 2020 року є остаточними та обов`язковими і такими, примусове виконання яких може бути ініційоване будь-яким з першого або третього відповідачів окремо один від одного (якими є Азітіо Холдингз Лімітед та ОСОБА_3 , проти будь-якого з другого та/або четвертого відповідача(ів) разом або окремо проти кожного, якими є Даргамо Холдингз Лімітед та ОСОБА_2 , і будь-який з першого або третього відповідачів окремо один від одного може вимагати та стягнути всю суму з будь-якого з другого та/або четвертого відповідача(ів) разом або окремо з кожного, що зазначено в сертифікаті Високого Суду від 03 листопада 2020 року.

Боржник ОСОБА_2 частково погасив суму у розмірі 190 000 фунтів стерлінгів, яка зазначена в наказі від 28 липня 2020 року , сплативши 110 000 фунтів стерлінгів, тому стягувач зазначає в клопотанні суму за цим наказом 80 000 фунтів стерлінгів.

Задовольняючи заяву,суд першої інстанції керувався ст.81 Закону України « Про міжнародне приватне право»,ст.ст.462,463,ч.9 ст.10 ЦПК України,ч.ч.4,5 ст.479 ЦПК України та виходив з того,що згідно з сертифікату Високого Суду від 03 листопада 2020 року накази від 14 липня 2020 року та від 28 липня 2020 року у справі № CL-2016-000494 від 14 липня 2020 року набрали законної сили. Клопотання стягувача Азітіо Холдингз Лімітед за змістом та формою, а також долучені до нього додатки відповідають вимогам ч. 3 ст. 466 ЦПК України, оскільки до нього долучено засвідчені в установленому порядку копії наказів іноземного суду, про примусове виконання яких подається клопотання; офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили. В тексті наказів зазначено, що представник відповідача Сергія Тарути був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи та був присутнім у суді. Інформація про те, що попередньо судом України вже надавалася згода на примусове виконання рішення іноземного суду в матеріалах справи відсутня.Також,суд першої інстанції відхилив твердження представника боржника про те, що не долучення рішення Високого Суду від 14 липня 2020 року є підставою для залишення даного клопотання без розгляду, оскільки представник стягувача просив надати дозвіл на примусове виконання наказів Високого Суду, які, відповідно до сертифікату, є остаточними та обов`язковими. Суд першої інстанції також не погодився з твердженнями представника боржника про те, що в наказах не визначено порядок пред`явлення вимоги стягувача до відповідачів, оскільки у вищезазначених наказах зазначено, що примусове виконання може бути ініційоване будь-яким з першого або третього відповідачів окремо один від одного ( якими є Азітіо Холдингз Лімітед та ОСОБА_3 , проти будь-якого з другого та/або четвертого відповідача(ів) разом або окремо проти кожного, якими є Даргамо Холдингз Лімітед та ОСОБА_2 , і будь-який з першого або третього відповідачів окремо один від одного може вимагати та стягнути всю суму з будь-якого з другого та/або четвертого відповідача(ів) разом або окремо з кожного, внаслідок чого відхилив ствердження представника боржника при вирішенні клопотання по суті. Суд першої інстанції також посилався на ч. 8 ст. 467 ЦПК України,зі змісту якої вбачається,що якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали. Станом на 09 вересня 2021 відповідно до офіційного курсу НБУ 1 фунт стерлінг коштує 36,8348 грн. 80 000 фунтів стерлінгів за курсом НБУ дорівнює 2 946 784 грн ,4000000 фунтів стерлінгів за курсом НБУ дорівнює 147 339 200 грн. Зміст наказів, згоду на виконання яких просить надати заявник, містить положення про стягнення відсотків від суми рішення за період від дати рішення до дати його виконання.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи .

На спростування доводів апеляційної скарги слід зазначити про таке.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 1 Закону України « Про міжнародне приватне право» визнання рішення іноземного суду-поширення законної сили рішення іноземного суду на території України в порядку,встановлено законом.

За приписами 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно зі ст.82 Закону України « Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

У відповідності до ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ч. 2 ст. 462 ЦПК України, у разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Оскільки між Україною та Сполученим Королівством Великої Британії та Північної Ірландії не існує міжнародного договору, яким би регулювалось питання визнання та виконання судових рішень, суд керується принципом взаємності.

Відповідно до ст. 463 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Відповідно до ст. 466 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити:1) ім`я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження; 2) ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; 3) мотиви подання клопотання. Суд за заявою особи, яка подає клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду такого клопотання, якщо невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.До клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); 3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи; 4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); 5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); 6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Згідно з ч.4 ст.62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером,виданим відповідно до Закону України « Про адвокатуру і адвокатську діяльність « .

За приписами ст.26 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» « адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката.

Отже, ордер, який видано відповідно до Закону № 5076-VI, є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом із ордером чинна редакція ЦПК України не вимагає .

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

З досліджених матеріалів справи вбачається оригінал ордеру серії КС № 812239 ,виданий 26 лютого 2021 року адвокатським об*єднанням «Авеллум» на представництво інтересів стягувача адвокатом Кулебою А.М. На зворотному боці ордера зазначено ,що адвокат діє без обмежень повноважень ( т.1 а.с.131).

З урахуванням вищевикладеного,доводи апелянта щодо відсутності доказів на підтвердження повноважень особи,яка мала право здійснювати представництво відхиляються судом апеляційної інстанції як безпідставні.

Як вбачається з матеріалів справи,клопотання стягувача було подано щодо судових наказів англійського суду від 14 липня 2020 року та 28 липня 2020 року ,та на виконання п.1 ч.3 ст.466 ЦПК України,такі засвідчені в установленому порядку копії рішення іноземного суду про примусове виконання були надані. Відсутність у справі копії рішення від 14 липня 2020 року ніяким чином не впливає на трактування чи обов*язковість наказів.

На думку суду апеляційної інстанції не може бути підставою для відмови в наданні дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду процесуальні особливості самого змісту такого рішення.

Як підтверджується сертифікатом від 03 листопада 2020 року,доданим до клопотання,накази є остаточними та обов*язковими і такими,примусове виконання яких може бути ініційоване будь-яким з першого або третього відповідача окремо один від одного,тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності документу про те,що накази набрали законної сили не є слушними.

Стягувач має право на власний розсуд звернутись до будь-кого з боржників та вимагати виплати повної суми,що свідчить про солідарність зобов*язання боржників.

Встановивши ,що стягувачем подано всі документи,які необхідні для виконання рішення іноземного суду, представник відповідача був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи та був присутнім у суді,рішення іноземного суду набрало законної сили, підлягає виконанню на території України в силу принципу взаємності,та відсутності підстав для відмови в задоволенні клопотання,передбачені ч.2 ст.468 ЦПК України ,суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду .

Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду представником апелянта не надано і в суді апеляційної інстанції.

Обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними. Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить. Аргументи відзиву на апеляційну скаргу є прийнятними та заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення, постановлено відповідно до вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно зі до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, питання про розподіл судових витрат апеляційний суд не вирішує.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гаврилюк Володимир Володимирович, - залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 05 листопада 2021 року .

Судді: