Провадження 2/127/4453/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Волошин С.В., розглянувши в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Банк «Михайлівський», про відшкодування пені, 3% річних, інфляційних збитків та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Банк «Михайлівський», про відшкодування пені, 3% річних, інфляційних збитків та стягнення моральної шкоди, в якому просить стягнути з відповідача на її користь збитки в загальній сумі 221 947,75 гривень, з яких пеня становить 186 910,15 гривень, 3% річних 832,62 гривень, інфляційні збитки 4 204,98 гривень, моральну шкоду в сумі 30 000 гривень.

Позов мотивований тим, що 12.04.2016 року позивач уклала з ПАТ «Банк Михайлівський» (далі ПАТ «Банк Михайлівський») договір банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» №980-051-000002175, згідно якого банк за ініціативою клієнта відкрив на її ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 . 12.05.2016 року позивач уклала з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» договір №980-051-000238203, згідно умов якого передала товариству у власність грошові кошти в розмірі 17 000 грн. Відповідно до цих договорів 19.05.2016 року було здійснено дострокове повернення коштів на поточний рахунок позивача, включаючи відсотки за користування коштами.

12.07.2016 року Національний банк України прийняв рішення № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» та розпочата процедура ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський».

12.11.2016 року позивач отримала лист від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», яким її повідомлено, що виплата коштів за її поточним рахунком призупинена і триває перевірка.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 09.08.2017 року у справі №802/1194/17-а, яка набрала законної сили, зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Михайлівський» Волкова О.Ю. включити дані про поточний рахунок позивача до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами ПАТ «Банк «Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором №980-051-000238203 від 12.05.2016 року. На виконання рішення суду її включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та 05 лютого 2018 року позивач отримала свої кошти в розмірі 17 069,42 гривні.

Проте позивач вважає, що належні їй грошові кошти незаконно утримувались Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у період з 21 червня 2016 року (21-й день з дня запровадження тимчасової адміністрації) до 05 лютого 2018 року (594 дні), тому з відповідача на її користь підлягає стягненню пеня в розмірі 186 910,15 грн., три проценти річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України в розмірі 832,62 грн., та інфляційні втрати в розмірі 4 204,98 грн. Крім того, з відповідача підлягає стягненню 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, оскільки внаслідок порушення (неналежного виконання) відповідачем зобов`язання з виплати гарантованої законом суми відшкодування за вкладом в неплатоспроможному банку, вона була змушена протягом тривалого часу вести з відповідачем виснажливе претензійне листування, внаслідок чого їй була заподіяна немайнова (моральна) шкода.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У строк, визначений судом для надання відповідачем відзиву на позовну заяву, на адресу суду надійшло клопотання від представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Гудової О.В. про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що вимоги позивача підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Вивчивши доводи клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, дослідивши матеріали справи, суд зважає на наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до приписів частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом із тим, відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).

З аналізу наведених процесуальних норм можна зробити висновок про те, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих правовідносин, коли один із його учасників суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У справі, що є предметом розгляду суду, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь пеню в сумі 186 910,15 гривень, 3% річних в сумі 832,62 гривень, інфляційні збитки в сумі 4 204,98 гривень та моральну шкоду в розмірі 30 000, 00 грн., посилаючись при цьому на несвоєчасне виконання Фондом своїх зобов`язань.

У контексті обставин цієї справи зміст (суть) спірних правовідносин обмежується встановленням реальної правової природи відносин, які виникли між позивачем та Фондом, і визначення яких залежить від з`ясування прав позивача, статусу Фонду, мети його створення, завдань, поставлених перед ним, повноважень та обов`язків Фонду і його уповноважених осіб, функцій, які на нього покладаються.

Акти, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, установлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої та другої статті 55 Конституції України. Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Статтею 5 КАС України установлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За змістом пункту 7 частини першої статті 4 КАС України субєктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, НБУ, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 зазначеного Закону уповноважена особа Фонду це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, визначеними частиною другою статті 4 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», серед яких, зокрема: ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників.

На підставі частин першої та другої статті 6 цього Закону в межах своїх функцій та повноважень Фонд здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

Відповідно до частин першої та другої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 грн. Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

У разі прийняття НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Нормами статті 27 цього Закону установлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, зокрема: уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку; уповноважена особа Фонду формує перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду; Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду та оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур`єр» або «Голос України».

Відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі №820/11591/15 (провадження № 11-239апп18) зроблено правовий висновок такого змісту: спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням установленого частиною першою статті 26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» граничного розміру відшкодування за вкладами.

Аналогічний правовий висновок викладено також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі

№ 826/1476/15 (провадження № 11-104апп18), від 23 січня 2019 року у справі № 761/2512/18 (провадження № 14-472цс18), від 24 квітня 2019 року у справі № 761/2505/18 (провадження № 14-24цс19), від 19 червня 2019 року у справі № 752/17889/17-ц (провадження № 14-239цс19) та інших.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правовий висновок про те, що спір щодо права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 000,00 грн. (якщо адміністративна рада Фонду згідно з пунктом 17 частини першої статті 9 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування), є публічно-правовим і пов`язаний з виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства (Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16 (провадження № 11-126апп18), від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16 (провадження № 11-409апп18), від 23 січня 2019 року у справі № 285/489/18-ц (провадження № 14-470цс18), від 10 квітня 2019 року у справі №761/10730/18 (провадження №14-116цс19) та інші.

Натомість спір про включення вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів і стягнення за договором банківського вкладу коштів, що перевищують граничну суму відшкодування, є приватноправовим і залежно від суб`єктного складу має розглядатися за правилами цивільного чи господарського судочинства. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 727/8505/15-ц (провадження № 14-180цс18) та від 19 червня 2019 року у справі № 752/17889/17-ц (провадження № 14-239цс19).

Таким чином, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, зазначених норм матеріального права, правовідносини між Фондом і вкладником, який претендує на отримання гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми, складаються без участі банку-боржника та мають управлінський характер.

У цій справі позивач просить стягнути з Фонду у межах установленого законом граничного розміру відшкодування пеню в сумі 186 910,15 гривень, 3% річних в сумі 832,62 гривень, інфляційні збитки в сумі 4 204,98 гривень, в загальній сумі 191 947,75 гривень (тобто, сума не перевищує 200 000,00 грн.). Такий спір пов`язаний із виконанням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб владної управлінської функції з організації виплати суми гарантованого відшкодування та застосування відповідальності за несвоєчасне виконання такої виплати, тому є публічно-правовим і підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства (Постанова Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі №761/11256/17 (провадження №61-31354сво18).

Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є похідними від основних вимог та за правилами частини п`ятої статті 21 КАС України підлягають розгляду адміністративним судом, оскільки заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Вищезазначені висновки відповідають висновкам Верховного Суду у аналогічних справах, викладених зокрема, але не обмежуючись, в Постанові №761/39061/18 від 30.09.2020 року (аналогічні фактичні обставини справи).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються безпосередньо правомірності дій Фонду і мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства, провадження у цій справі підлягає закриттю відповідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

За таких обставин суд приходить до висновку, що наявні підстави для закриття провадження у справі та роз`яснення позивачу, що позов з наведеним вище предметом має розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 255, 259-261 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача задовольнити.

Провадження в справі №127/26257/20 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Банк «Михайлівський», про відшкодування пені, 3% річних, інфляційних збитків та стягнення моральної шкоди - закрити.

Роз`яснити позивачу, що спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області або до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: