Провадження № 2/947/3964/21
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Куриленко О.М.
за участю секретаря Баранової Ю.О.
представника позивача Головатюк Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом «АТЛАНТА» ТОВ до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,
30 липня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області від 17.02.1997 року, АДРЕСА_1 ) на користь «АТЛАНТА» ТОВ (ідентифікаційний код 32416836) грошові кошти у розмірі 143 580 (сто сорок три тисячі п`ятсот вісімдесят) гривень 18 копійок на розрахунковий рахунок НОМЕР_2 в ПАТ «Банк Восток». Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області від 17.02.1997 року, АДРЕСА_1 ) на користь «АТЛАНТА» ТОВ (ідентифікаційний код 32416836) судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок на розрахунковий рахунок НОМЕР_2 в ПАТ «Банк Восток».
В обгрунтування свого позову посилається на те, що 18 грудня 2020 року між «АГЕНТСТВОМ НЕРУХОМОСТІ «АТЛАНТА» ТОВ, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір № 279/6 про намір укласти угоду, відповідно до у мов якого, Власник та Набувач зобов`язані у майбутньому укласти та нотаріально посвідчити договір відчуження, згідно якого Власник передає Набувачу у власність об`єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_2 в свою чергу сплачує Власнику ціну Об`єкта на умовах, передбачених Договором.
На забезпечення виконання зобов`язань за договором Набувач передала власнику забезпечувальний платіж у розмірі суми в гривнях, еквівалентної 1000 (одній тисячі) доларів США за офіційним курсом.
12 січня 2021 року сторони уклали додаткову угоду, за якою Набувач внесла додаткову суму Власнику у розмірі суми в гривні, еквівалентної 45 000 (сорок п`ять тисяч) доларів США та залишок суми - 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США зобов`язалась сплатити до «30» березня 2021 року.
26 січня 2021 року сторони уклали додаткову угоду до Договору про намір укласти угоду № 279/6, якою термін дії договору (строк укладання угоди) продовжили до 01.05.2021 року.
Однак, зазначає, що в установлені та погоджені сторонами строки нотаріальне посвідчення договору відчуження Об`єкта не відбулося у зв`язку з тим, що Відповідач 03 квітня 2021 року надала повідомлення про відмову від укладання договору по придбанню об`єкта.
Позивач стверджує, що Відповідач порушила взяті на себе зобов`язання за Договором № 279/6 про намір укласти угоду, а саме вимоги п. 4.6 Договору, у зв`язку з чим «АГЕНТСТВО НЕРУХОМОСТІ «АТЛАНТА» направило відповідачу досудову вимогу та запропонувало в добровільному порядку сплатити штрафні санкції, але відповідач штрафні санкції не сплатила.
Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою судді від 10.09.2021 року було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.
У судове засідання з`явилась представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенства нерухомості «АТЛАНТА» Головатюк Яна Олександрівна, яка позов підтримала в повному обсязі, наполягала на його задоволенні.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце його проведення сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від неї до суду не надходило.
Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, яка сповіщена про розгляд справи належним чином, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що 18 грудня 2020 року між «АГЕНТСТВОМ НЕРУХОМОСТІ «АТЛАНТА» ТОВ, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір № 279/6 про намір укласти угоду.
Відповідно до п.1.1 Договору Власник та Набувач зобов`язані у майбутньому (в строк вказаний в п.2.5 Договору) укласти та нотаріально посвідчити логовір відчуження, згідно якого Власник передає Набувачу у власність земельну ділянку, будинок розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , що належить йому на праві власності, а Набувач в свою чергу сплачує Власнику ціну Об`єкта на умовах, передбачених Договором.
У відповідності до п. 1.2. Агентство зобов`язане надати Власнику та Набувачу організаційно-інформаційний супровід, необхідний для забезпечення укладення між ними у майбутньому договору відчуження Об`єкту.
Строк укладання та нотаріального посвідчення договору відчуження Об`єкта, відповідно до п.2.5 Договору було погоджено не пізніше 15 лютого 2021 року.
Відповідно до п. 2.1. Договору ціна майна, узгоджена Сторонами, складає грошову суму в гривнях, яка еквівалентна 106 000 (сто шість тисяч) доларів США згідно з офіійним курсом на день укладання та нотаріального посвідчення договору відчуження об`єкта.
Відповідно до п. 4.4. Договору, Набувач гарантує придбання Об`єкта у власність і для забезпечення виконання зобов`язань за Договором у відповідності до ч. 2 ст. 546 ЦК України передав, а Власник прийняв «забезпечувальний платіж» - грошову суму в гривнях, яка еквівалентна 1000, 00 (одна тисяча) доларам США по офіційному курсу на день укладання цього Договору.
12 січня 2021 року сторони уклали додаткову угоду, за якою Набувач внесла додаткову суму Власнику у розмірі суми в гривні, еквівалентної 45 000 (сорок п`ять тисяч) доларів США та залишок суми - 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США зобов`язалась сплатити до «30» березня 2021 року.
26 січня 2021 року сторони уклали додаткову угоду до Договору про намір укласти угоду № 279/6, якою термін дії договору (строк укладання угоди) продовжили до 01.05.2021 року.
Як вбачається з матеріалів справи, 03.04.2021 року відповідач надала повідомлення про відмову від придбання об`єкта, у зв`язку з тим, що її не влаштовує якість побудови будинку.
Звертаючись до суду з даним позовом позивач стверджує, що відповідач порушила взяті на себе зобов`язання за договором № 279/6 про намір укласти угоду, а саме вимоги п.4.6 Договору.
Відповідно до п. 4.6. Договору, «у разі, якщо договір відчуження об`єкта не буде укладений і нотаріально посвідчений внаслідок невиконання (неналежного виконання) Набувачем своїх зобов`язань або відмови його від виконання зобов`язань за Договором, Набувач зобов`язується сплатити Агентству штраф у розмірі 5% від ціни об`єкта, зазначеної в п. 2.1. Договору».
10.06.2021 року Позивачем на адресу Відповідача було направлено досудову вимогу та запропонувало в добровільному порядку сплатити штрафні санкції.
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Суд не погоджується з твердженням сторони відповідача про те, що Договір № 171/2 про намір укласти угоду за своєю природою та змістом є попереднім договором виходячи з наступного.
Відповідно до п. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі встановленій законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.
Згідно ч. 4 ст. 635 ЦК України, договір про наміри, якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.
Договір, укладений між позивачем і відповідачем, не містить жодного пункту (та/або вказівки чи посилання), у якому б зазначалось про бажання сторін надати йому сили попереднього договору.
Договір про наміри лише підтверджує волю сторін до вчинення у майбутньому правочину, у зв`язку з чим сторони взяли на себе зобов`язання вчинити певні дії для можливого укладення договору в подальшому.
Так, у п.5.3 договору сторонами було визначено, що цей договір не є попереднім договором в розумінні ст. 635 ЦК України.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 4 статті 626 ЦК України встановлено, що до договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
У звязку з чим, судом встановлено, що предметом спірного договору є угода (сторін) про передачу та отримання авансу з метою організації укладання договору відчуження належної на праві власності продавцю (відповідачу) нерухомості.
Крім того, у спірному договорі міститься волевиявлення сторін та їх узгодження з стосовно того, що сторонами особисто визначено, що цей договір не є попереднім договором в розумінні ст. 635 ЦК України, а також визначені умови повернення переданого авансу за цим договором.
Отже, наслідком невиконання зобов`язань стороною (в даному випадку - набувачем) є порушення умов договору, а саме п.4.6. Договору.
Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу , якщо інший порядок не встановлений договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.
Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, у зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Також у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.
В порядку ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270 грн. 00 коп.
Зважаючи на викладене, керуючись ст. ст. 76- 81, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 529, ЦК України, суд -
Позовну заяву «АТЛАНТА» ТОВ до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів -задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області від 17.02.1997 року, АДРЕСА_1 ) на користь «АТЛАНТА» ТОВ (ідентифікаційний код 32416836) грошові кошти у розмірі 143 580 (сто сорок три тисячі п`ятсот вісімдесят) гривень 18 копійок на розрахунковий рахунок НОМЕР_2 в ПАТ «Банк Восток».
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області від 17.02.1997 року, АДРЕСА_1 ) на користь «АТЛАНТА» ТОВ (ідентифікаційний код 32416836) судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок на розрахунковий рахунок НОМЕР_2 в ПАТ «Банк Восток».
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя Куриленко О. М.