УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2021 року Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А.М., за участі секретаря судового засідання Дереклєєвої А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою про скасування арешту на рахунок, відкритий в банку АТ «ПУМБ» р/р НОМЕР_1 , на який вона отримує аліменти.

Скарга мотивована тим, що вона є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до рішення суду та виданого виконавчого листа отримує аліменти від пенсіонера ОСОБА_3 , який перебуває на обліку в Пенсійному фонді м. Маріуполя. Відповідно до винесеної Постанови державного виконавця про стягнення аліментів на її користь аліменти стягуються на її рахунок в АТ «ПУМБ» № НОМЕР_1 . Відповідно до Постанови державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби від 12.06.2019 року був накладений арешт на всі належні їй рахунки, в тому числі і в банку АТ «ПУМБ» р/р НОМЕР_1 , на підставі виконання рішення суду, щодо стягнення боргу на користь Приватбанку. В неї є і інші виконавчі провадження щодо стягнень. Сплатити одразу усі борги вона не може із-за відсутності коштів. У вересні 2019 року вона зверталася до виконавчої служби з клопотанням про зняття арешту із цього рахунку їй було відмовлено. 17.09.2021 року листом на її звернення їй було відмовлено в задоволенні її вимоги у зв`язку із нібито відсутністю документального підтвердження призначення рахунку статусу спеціального рахунку. У березні 2021 року нею було подано повторну заяву до виконавчої служби із проханням зняти арешт із рахунку, на який надходять аліменти, але вона отримала усну відповідь виконавця про необхідність звернутись до суду. Зазначає, що єдиним джерелом існування її доньки є аліменти на її утримання. Останні виплати по соціальній допомозі та аліментах позивач отримала у січні 2019 р. На даний час із-за відсутності коштів потрібні кошти на ліки, оскільки донька хворіє, необхідно сплачувати кошти за комунальні послуги. Вважає, що кошти, які спрямовані на соціальну допомогу та аліменти на утримання дітей не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредитора ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», оскільки порушуються права її дітей. За таких обставин, вона змушена звернутися до суду із позовною заявою про зняття арешту з її рахунку, відкритого в ПАТ «ПУМБ», на який зараховуються аліменти на доньку.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Державний виконавець Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), - у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надіслав суду письмові пояснення, згідно яких просив відмовити у задоволені скарги в повному обсязі, оскільки винесена постанова про арешт коштів боржника містить застереження щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику. Згідно ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» саме на банк покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти, які містяться на ньому. Банк виконав вказану постанову, оскільки не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

З повідомлення Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) від 05.05.2021 року вбачається, що 04.04.2019 року на адресу Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) надійшов виконавчий лист № 264/3650/13-ц від 27.11.2013 р., виданий Іллічівським районним судом м.Маріуполя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у розмірі 21566,57 грн. (ВП № 58805424), постанову про відкриття винесено 05.04.2019 року. 04.06.2019 року на адресу Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) надійшло повідомлення з АТ «ПУМБ» про відкриття рахунку на ім`я ОСОБА_1 16.07.2019 року з АТ «ПУМБ» надійшло повідомлення про залишки коштів на рахунках боржника. Документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом до відділу не надходило.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17липня 1997року №475/97-ВР«Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7та 11до Конвенції» (далі Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону № 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення, до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», її дочірня компанія «Газ України», публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону № 1404-VIII).

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, у якому з останнього стягується на підставі виконавчого листа, виданого судом, значна сума грошових коштів. Заявник має відкритий рахунок у АТ «ПУМБ» № р/р НОМЕР_1 , на який, згідно постанови державного виконавця було накладено арешт.

Вказаний рахунок використовується заявником не лише виключно для отримання аліментів, оскільки на рахунок надходять та можуть надходити в майбутньому, окрім аліментів, та інші кошти, що підтверджується випискою по рахунку.

Крім того, суд враховує, що АТ «ПУМБ», на яке нормами статті 52 Закону № 1404-VIII покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову державного виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку, виконало. Зазначене свідчить про те, що банк не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

Належних та допустимих доказів, які підтверджують спеціальний чи обмежений режим використання вказаного рахунку виключно для отримання аліментів заявником суду не надано.

За таких обставин, вказаний рахунок не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо), та набули статусу вкладу.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року справа № 756/1927/16-ц.

Також, суд враховує положення ст. 73 Закону України № 1404-VIII, згідно яких пенсія не є виплатою на яке заборонено звертати стягнення.

Разом з тим, за приписами ч.ч. 1, 2 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії (ч.1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження»).

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (ч. 3 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження»).

Доказів того, що державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення безпосередньо на аліменти, які отримує заявник на утримання доньки, у порядку передбаченому ч. 3 ст. 68 Закону № 1404-VIII суду не надано.

Отже, наявність на зазначеному рахунку грошових коштів заявника, які надходять на утримання доньки, не може бути виключною підставою для скасування арешту з цього рахунку, оскільки заявник не позбавлений можливості отримувати вказані аліментні виплати іншим шляхом, зокрема у відділеннях Укрпошти.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону № 1404-VIII, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що у задоволені скарги ОСОБА_1 , слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 258-261, 447-452 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволені скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків).

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: А. М. Іванченко