КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
=======================================================================
Справа №755/6364/20 Головуючий у І інстанції Яровенко Н.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2020 року позивач звернулася до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що 08 липня 2018 року приблизно о 19:55 годині водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-DAEWOO Lanos» р/н НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі стався наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який переходив проїзну частину справа-наліво відносно напрямку руху автомобіля «ЗАЗ-DAEWOO Lanos». В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких помер в лікарні ІНФОРМАЦІЯ_2 . За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження. 28 березня 2019 року постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Донецькій області капітана поліції Труханова М.В. кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю у діяннях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення. Тому у позивача, зокрема у доньки померлого ОСОБА_2 виникло право на відшкодування шкоди. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент вчинення ДТП не була застрахована. 12 лютого 2020 року МТСБУ було прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника лише частково в сумі 44 676 грн. В іншій частині страхове відшкодування пов`язане із втратою годувальника відповідач не здійснив та про причини відмови у виплаті решти не повідомив.

На підставі викладеного в позові, позивач просила суд першої інстанції стягнути з відповідача 89352 грн. страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника у мінімально гарантованому загальному розмірі та щомісячно по 1861 грн. 50 коп. решти страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, починаючи з дати прийняття рішення суду в межах ліміту страхової суми за шкоду заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, загальний розмір якої становить 65972 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , 89 353 гривень мінімально гарантованого загального розміру страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону № 1961-IV.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , 65 972 гривень - щомісячно по 1 861,50 гривень решти страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника починаючи з дня смерті потерпілого ОСОБА_4 , а саме з ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000 гривень.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави суму судового збору в розмірі 2 239,86 гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, МТСБУ подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що право на регламентну виплату, відповідно до наданих документів, мають батьки померлого ОСОБА_4 та донька ОСОБА_2 , а тому розрахунок виплаченого страхування розраховувався на всіх осіб, які мають право на отримання виплат у зв`язку зі смертю потерпілого. Окрім того, виплата такого страхового відшкодування здійснюється щомісячно, а тому покладення судом обов`язку сплати такого відшкодування одноразовим платежем суперечить вимогам чинного цивільного законодавства.

Також, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доказам, що бути надані позивачем на підтвердження понесених нею витрат на правову допомогу. Зокрема не було досліджено договір про надання правової допомоги та довіреність на підставі якої здійснювали свої повноваження представники позивача у справі.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, МТСБУ просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому зазначено, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому не може бути скасовано з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі.

Додатково у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що необґрунтованими є доводи відповідача щодо виплати страхового відшкодування батькам померлого, які не звернулись до відповідача з відповідними заявами.

Щодо заявленого розміру витрат на правову допомогу, то він є співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також підтверджених належними та допустимими доказами, які були надані суду першої інстанції

На підставі викладеного у відзиві просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року було відмовлено в задоволенні клопотання про виклик учасників справи в судове засідання та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з урахуванням такого.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Краматорськ помер ОСОБА_4 .

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 28 березня 2019 року було встановлено, що 08 липня 2018 року приблизно о 19:55 годині водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-DAEWOO Lanos» р/н НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі стався наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який переходив проїзну частину справа-наліво відносно напрямку руху автомобіля «ЗАЗ-DAEWOO Lanos». В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких помер в лікарні ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 266 від 27 липня 2018 року встановлено, що при проведенні дослідженні трупа ОСОБА_4 , 1986 року народження були виявлені сполучена травма тіла, комплекс якої склали: закрита черепно-мозкова травма - збійна рана тім`яно-потилочної області зліва; садно тім`яної області з крововиливами в м`які тканини та під апонервоз, крововиливи під мозкові оболонки та у бокові шлуночки головного мозку, забій головного мозку у лобній долі лівої напівкулі та тім`яної долі правої напівкулі, закриті поперечні переломи обох кісток лівої гомілки з наявністю відламку ромбової форми по зовнішній поверхні великоберцової кістки, садна області правого надпліччя, зовнішньої поверхні правого плеча у середній третині, задньої поверхні правого передпліччя у верхній третині поперекової області праворуч, тилу лівої кістки та зовнішньої поверхні великої третини лівої гомілки.

Внаслідок вказаної ДТП було завдано матеріальної та моральної шкоди доньці ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_2 від 04 січня 2013 року.

ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_4 не перебувала, оскільки шлюб між ними не був зареєстрований.

Цивільно-правова відповідальність водія, який здійснював експлуатацію ТЗ «ЗАЗ-DAEWOO Lanos» р/н НОМЕР_1 застрахована не була.

26 квітня 2019 року ОСОБА_1 , через свого представника, звернулася з заявою до відповідача про настання страхового випадку та здійснення страхової виплати у зв`язку із втратою годувальника.

12 лютого 2020 року відповідачем було прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника лише частково в сумі 44 676,00 грн., а саме частки малолітньої ОСОБА_2 . В іншій частині виплати позивачу було відмовлено та причину такої відмови не повідомлено.

Матеріали справи не містять даних про те, що загиблий працював та отримував заробітну плату, тому розмір відшкодування суд першої інстанції визначає виходячи із мінімальної заробітної плати.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» мінімальна заробітна плата становила 3 723,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що після смерті ОСОБА_4 залишилась малолітня донька - ОСОБА_2 , отже має право на страхове відшкодування, загальний розмір відносно одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, тобто сума до стягнення підлягає в розмірі 134028,00 гривень (з розрахунку 36х3723). Окрім того, з урахуванням положення ч. 1 ст. 1202 ЦК України, на МТСБУ покладено обов`язок щодо виплати відшкодування на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , починаючи з дня смерті ОСОБА_4 , а саме з 15 липня 2018 року, по 1 861,50 грн. щомісячно на дитину ОСОБА_2 до досягнення нею вісімнадцяти років в загальному розмірі 65 972,00 гривень.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не може повною мірою погодитися з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV).

За вимогами ст. 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Статтею 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Положення статей 1200 та 1202 ЦК України закріплені у книзі п`ятій - зобов`язальне право, главі 82 - відшкодування шкоди, розділі 2 - відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Системний аналіз статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

У системному зв`язку із статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках передбачених Законом - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Вказаною нормою передбачено право страховика, а не обов`язок (у випадках передбачених Законом - МТСБУ) відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу, яка діє в інтересах дитини потерпілого, МТБУ було виплачено страхове відшкодування у розмірі 44767 грн.

На день смерті ОСОБА_4 його доньці було 5 років 6 місяців та 15 днів. Відповідно до повноліття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишалось 149 місяців та 15 днів.

У зв`язку зі смертю ОСОБА_4 право на відшкодування шкоди має лише його донька ОСОБА_2 , оскільки на день смерті не було підтверджено наявність на утриманні померлого непрацездатних осіб або осіб, які мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.

У зв`язку з тим, що померлий не працював, то за основу розрахунку було вірно взято мінімальний розмір заробітної плати, що був визначений Законом України «Про державний бюджет на 2018 рік», тобто 3723 грн.

Положенням ч. 2 ст. 1200 ЦК України передбачено, що шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Отже, з 3723 грн. слід вирахувати частку, яка припадала на потерпілого, а тому на доньку ОСОБА_4 припадає до відшкодування 1861 грн. 50 коп. щомісячно до досягнення нею повноліття.

Положенням ст. 1202 ЦК України передбачено, що за наявності обставин, які мають істотне значення сума, що підлягає відшкодуванню може бути сплачена разовим платежем, але не більше як за три роки. МТСБУ було разово виплачено доньці потерпілого 44676 грн., що є загальною сумою платежів за 24 місяці = (1861,5*24).

З урахуванням того, що до повноліття дитини з дня смерті потерпілого залишалось 149 місяців та 15 днів, то сума на відшкодування якої має право донька померлого становить 278294 грн. 25 коп. Однак, під час визначення розміру відшкодування, що підлягає сплаті страховиком (МТСБУ) слід враховувати положення ст. 9 Закону № 1961-IV, яким передбачено, що розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого та ст. 27 Закону № 1961-IV, згідно з якою мінімальна сума відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого не може бути меншою ніж 36 мінімальних заробітних плат, тобто меншою за 134028 грн.

Таким чином, МТСБУ повинно виплатити доньці потерпілого суму відшкодування у зв`язку зі смертю годувальника, загальний розмір якої повинен становити 134028 грн.

З моменту пред`явлення позову та до досягнення ОСОБА_2 повноліття залишається 129 місяців. З урахуванням вже сплаченої відповідачем суми, залишок становить 89352 грн., який має бути сплачений щомісячними платежами по 692 грн. 65 коп. до досягнення ОСОБА_2 повноліття.

Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що МТСБУ позбавлений можливості виплатити суму відшкодування у розмірі більшому ніж той, розмір якого передбачено законом. Відповідно донька потерпілого має право звернутися в порядку позовного провадження до завдавача шкоди про стягнення з останнього відшкодування у розмірі 144266 грн. 25 коп.

Щодо доводів апеляційної скарги, про безпідставне стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «»Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі і під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2010, № 33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, № 37246/04).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просила суд стягнути з відповідача 14000 грн. витрат на правову допомогу. На підтвердження понесених витрат надала суду: договір про надання правової допомоги від 27 квітня 2020 року, замовлення №1 на надання правничої допомоги від 27 квітня 2020 року, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 03 червня 2021 року, довіреність від 18 квітня 2019 року, згідно з якою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах дитини ОСОБА_2 , уповноважила ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , серед усього іншого, на укладення від її імені договору про надання правової допомоги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо того, що судом не перевірено обсяг повноважень представників позивача у справі є необґрунтованими.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що апеляційна скарга та позов були задоволені судом частково, то розподіл судового збору слід здійснити пропорційно до розміру задоволених вимог. Так, позовні вимоги задоволені судом на 57,53%, відповідно апеляційна скарга задоволена на 42,47%. З урахуванням того, що позивач була звільнена від сплати судового збору, то в дохід держави з відповідача підлягає стягненню 893 грн. 58 коп. судового збору за звернення до суду з позовом. Під час звернення до суду з апеляційною скаргою відповідачем було сплачено суму судового збору у розмірі 1863 грн. 90 коп. З метою спрощення процедури повернення судового збору у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, у розмірі 874 грн. 40 коп. суд апеляційної інстанції вважає доцільним зарахувати цю суму, як таку що підлягає стягненню в дохід держави за звернення до суду з позовом.

Окрім того, пропорційно до розміру задоволених вимог підлягають і стягненню з відповідача витрати на правову допомогу. Так, за надання правової допомоги під час розгляду справи в суді першої інстанції з відповідача слід стягнути 8057 грн. 20 коп. та 6903 грн. 60 коп. за надання правової допомоги під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, загальний розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 14960 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 80, 82, 367, 369, 374, 376 України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро Українизадовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 страхове відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у розмірі по 692 грн. 50 коп. щомісячно, починаючи з 05 травня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 14960 грн. 80 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач: Моторне (транспортне) страхове бюро України, зареєстроване місце знаходження: бульв. Русанівський, 8, м. Київ, 02154, .

Суддя-доповідач

Судді: