РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

при секретарі судового засідання Добровчан К.Ю.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 569/18308/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Позивач в обгрунтування позовних вимог вказала на те, що у них від шлюбу є дитина. Станом на сьогоднішній день місячний розмір вказаних аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить 1000,00 грн. Позивачка вказує, що від часу їхнього з відповідачем розлучення і по сьогодні їхня спільна донька проживає з нею та перебуває на її утриманні, і оскільки донька має здібності до навчання, то навчається в Рівненському академічному ліцеї «Престиж», з поглибленою програмою навчання, вартість навчання в якому на даний час становить 580 грн. в місяць. Також, донька має здібності до танців , а тому відвідує професійне навчання у студії сучасного тацю «Dance Way» у м. Рівне та приймає участь на змаганнях і виступах, що в свою чергу також тягне за собою значні додаткові витрати. Позивачка вказує, що місячна плата в студії становить 500 грн., а додаткові витрати на костюми для тренувань та виступів коштують 2 000 грн. на рік. Таким чином, в період з жовтня 2019 року по серпень 2021 року нею було внесено 15 500 грн. за навчання доньки в студії танців, та відповідно - 6 000 грн. на костюми та необхідне взуття для занять. Крім того, в силу віку доньки та швидкого її зростання і формування, позивачка змушена для доньки кожного сезону купувати одяг та взуття, що також повинно бути враховано при розрахунку та стягненні з відповідача коштів на додаткові витрати. Таким чином, оскільки відповідач в добровільному порядку не надає коштів на додаткові витрати на дитину, а аліментів (коштів на утримання доньки), стягнутих з нього вищевказаним рішенням суду в розмірі 1000 грн., які при цьому сплачуються відповідачем несвоєчасно - не достатньо, то позивачка змушена звертатись з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 15.09.2021 року було ухвалено розгляд вказаної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, з підстав, викладених у позові та просила їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні вказав, що визнає позовні вимоги частково, а саме витрати, пов`язані зі сплатою за навчання та відвідування донькою студії сучасного танцю "Dance Way" в сумі 9 500 грн.; додаткові витрати на костюми для виступу та занять в студії сучасного танцю "Dance Way" в сумі 6000 грн. Проте, ним не визнаються позовні вимоги в частині стягнення з нього додаткових витрат за навчання в академічному ліцеї « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за період з 2018 по 2021 навчальний рік, в сумі 16 138 грн., оскільки позивачка не узгоджувала з ним таких витрат та додаткові витрати на одяг та взуття доньки в сумі 22 331 грн., так як ці витрати не можуть бути додатковими витратами на дитину, а є витратами, що входять до суми аліментів, що стягуються з нього щомісячно.

Заслухавши вступне слово учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04.02.2013 шлюб між сторонами було розірвано, малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було залишено проживати з матір`ю.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15.09.2016 було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 09.06.2016 до досягнення дитиною повноліття.

Статтями 8,11 ЗК "Про охорону дитинства" визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

При цьому за змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

Відповідно до ст. ст. 180-181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Зазначений висновок ґрунтується також на правовій позиції Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 р. у справі № 6-1296цс15, відповідно якої виходячи з аналізу ст.185СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів,у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР№ 789-ХIIвід 27.02.1991року передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з ч.2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод1950року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Тобто суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягнення аліментів відповідно до ст. ст.181,182 СК України.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З довідки № 80/08-18 від 10.08.2021, що видана Рівненським академічним ліцеєм «Престиж» імені Лілії Котовської Рівненської міської ради вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в Рівненському академічному ліцеї «Престиж» імені Лілії Котовської Рівненської міської ради. За період навчання 2018 року по 2021 рік за додаткові освітні послуги ОСОБА_4 сплачено 16 138,00 грн.

Суд зазначає, що позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність отримання платних послуг у Рівненському академічному ліцеї «Престиж» імені Лілії Котовської Рівненської міської ради, при наявності можливості отримання дитиною безкоштовної середньої освіти, гарантованої державою, та не навела мотивів вибору освітнього закладу, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

В судовому засіданні представник позивача суду пояснила, що докази узгодження матір`ю дитини з її батьком навчання дитини у Рівненському академічному ліцеї «Престиж» імені Лілії Котовської Рівненської міської ради, а також платного відвідування занять з ментальної арифметики Indigomentalclub в м. Рівному відсутні.

Згідно ст. 2 ЗУ «Про дошкільну освіту» основними завданнями законодавства України про дошкільну освіту є: забезпечення права дитини, у тому числі дитини з особливими освітніми потребами, на доступність і безоплатність здобуття дошкільної освіти.

Верховний Суд у постанові від 09.09.2019 року у справі № 344/5315/18 висловив правову позицію, про те, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, щопозивач не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність понесення додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою дитини тощо.

Суд зазначає, що визначальними питаннями у спорі щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини є погодження матері дитини з її батьком питань обрання навчального закладу для навчання дитини та необхідність навчання у приватних навчальних закладах в той час, коли державою гарантується безкоштовна дошкільна та середня освіта.

Згідно ст. 6 Закону України «Про повну загальну середню освіту» в Україні створюються рівні умови для здобуття повної загальної середньої освіти. Кожному забезпечується доступність та якість повної загальної середньої освіти. Кожному громадянину України, іншим особам, які перебувають в Україні на законних підставах, а також кожній дитині незалежно від підстав її перебування в Україні гарантується безоплатне здобуття у державних та комунальних закладах освіти повної загальної середньої освіти на кожному її рівні за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів один раз протягом життя.

Відповідач в судовому засіданні зазначив, що позивачка не обговорювала з ним заздалегідь такі витрати.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позивач не довела необхідності здобуття дитиною середньої освіти у платному навчальному закладі, а також того, що дані питання були узгоджені з батьком дитини, а тому відмовляє позивачу в частині стягнення додаткових витрат на суму 8069,00 грн. (16 138,00 грн.:2) на навчання дитини у Рівненському академічному ліцеї «Престиж».

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не довела належними та допустимими оплату на навчання саме в цьому закладі.

Не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пов`язаних з придбанням одягу та взуття в сумі 11 165,50 грн. (22 331,00 грн.:2), оскільки ці витрати не є додатковими в розумінні ст. 185 СК України, а входять до складу аліментних платежів, які відповідач сплачує щомісячно та своєчасно.

Таким чином, суд приходить до висновку, що загальна сума понесених позивачем та підтверджених додаткових витрат на дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складає 15 500 грн. 00 коп.

Поряд з цим, судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує професійне навчання у студії сучасного тацю «Dance Way» у м. Рівне та приймає участь на змаганнях і виступах, що підтверджується довідкою, що видана ФОП ОСОБА_5 та підтверджує витрати у розмірі 15 500 грн. за період навчання з жовтня 2019 року по серпень 2021 року та витрати на костюми для виступу та занять в студії сучасного танцю «Dance Way».

В судовому засіданні встановлено, що у дитини, наявні здібності до танців, відтак вказані вище витрати суд пов`язує з необхідністю в розвитку дитини та вважає їх додатковими в розумінні ст. 185 СК України.

При визначенні розміру додаткових витрат, суд враховує, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дітей та зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, та зважає на те, що позивач особисто понесла додаткові витрати на дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 15500,00 грн., а відповідач не брав участі у вказаних додаткових витратах на дитину, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, відтак, стягненню з відповідача підлягає 50% від вартості понесених витрат на дитину, що складає 7750 грн. 00 коп.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину, на підставі нормстатті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

На підставі наведеного ст.ст.180,185 Сімейного Кодексу України, керуючись 258, 263, 265, 272, 354ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 7750 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 908,00 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд Рівненської області або безпосередньо в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.Г. Кучина