КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 року місто Київ

справа №757/16901/17-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Писанця В.А., повний текст рішення складено 21 липня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року позивач звернувся до Печерського районного суду міста Києваз позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь:

15632 грн. - на відшкодування матеріальної шкоди;

700 грн. - витрати на оплату послуг за складання зведеного кошторису;

9500 грн. - на відшкодування моральної шкоди.

В мотивування вимог посилався на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом права власності на квартиру.

Вказував, що відповідач проживає поверхом вище у квартирі

АДРЕСА_2 , що 28 січня 2010 року, а потім повторно 15 грудня 2016 року відбулося залиття його квартири.

Зауважував, що згідно акту, складеного ЖЕД «Печерськжитло» йому завдану майнову шкоду та вказано, що залиття квартири АДРЕСА_1 відбулося з вини власника квартири №39 за вищезазначеною адресою - ОСОБА_1 .

Посилався на те, що внаслідок залиття його квартира потребує термінового поточного ремонту, оскільки мешкати в ній стало неможливо.

Вказував, що згідно зведеного кошторисного рахунку вартості об`єкта будівництва, визначений розмір збитку внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 , вартість проведення ремонту вказаної квартири становить 15632 грн. За виконання цього кошторису позивачем було сплачено 700 грн.

Зазначав, що відповідач добровільно відшкодувати завдану шкоду не бажає, попри неодноразові його звернення до неї.

Посилався на те, що неправомірними діями відповідача, йому було завдано моральну шкоду, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 липня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування завданої матеріальної шкоди 16332 грн., грошову компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 1500 грн., 640 грн. судового збору.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 11 березня 2020 року заочне рішення від 30 липня 2018 року скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

20 січня 2021 року позивач ОСОБА_2 , в зв`язку з повторним залиттям його квартири - 21 серпня 2020 року, про що складено відповідний акт обслуговуючої служби ЖЕД «Печерськжитло» та кошторис від 05 січня 2021 року, звернувся до суду із вимогами, в яких просив врахувати та додати до суми, яку встановив суд в заочному рішенні від 30 липня 2018 року також суму індексу інфляції у розмірі 4770,04 грн., 3% річних в сумі 2046,04 грн., суму завданого 21 серпня 2020 року збитку у розмірі 27345,00 грн., 10000 грн. моральної шкоди.

Виходячи з вищевикладеного, ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 62823,64 грн., яка складається з:

16332 грн. - на відшкодування матеріальної шкоди за перше залиття;

640 грн. - судового збору;

1500 грн. - на відшкодування моральної шкоди;

4948,73 грн. - індекс інфляції;

2057,91 грн. - 3% річних;

27345 грн. - на відшкодування матеріальної шкоди за друге залиття;

10000 грн. - на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 липня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування завданої матеріальної шкоди 21455,67 грн. та грошову компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 1500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просила рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що жодний доказ, що наявний у матеріалах справи не підтверджує того, що вона мала будь-яке відношення до залиття квартири позивача.

Вказувала, що факт того, що при обстеженні її квартири, що підтверджується актами ЖЕД, наявними у справі, не було виявлено жодних дефектів сантехнічного обладнання та будь-яких слідів її недбалості, що могли призвести до залиття, є прямим підтвердженням її непричетності до залиття.

Зазначала, що жодний з її доводів не був врахований судом першої інстанції.

Посилалась на те, що оскаржуване рішення не спирається на будь-яку норму чинного законодавства та ґрунтується лише на претензіях позивача.

Вказувала, що акти ЖЕД «Печерськжитло» про залиття складенні з грубим порушенням п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затвердженні наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76 «Про затвердження правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій».

Зазначала, що оскаржуване рішення ґрунтується на тому, що нею не було наведено доказів її непричетності до залиття, хоча ці докази наявні в матеріалах справи, а саме акт ЖЕД «Печерськжитло», який говорить про те, що працівниками ЖЕД «Печерськжитло» було перекрито загальну подачу холодної води по стояку будинку, що здійснюється лише у випадку неможливості виконати ці дії безпосередньо в квартирі, перекривши розподільчий вентиль, що неможливо було зробити в результаті виходу з ладу останнього, відповідальність за технічний стан якого несе саме ЖЕД «Печерськжитло», а не вона.

Посилалась на те, що кошторис, на підставі якого було визначено матеріальну шкоду, не може бути прийнятий до розгляду, оскільки не містить обов`язкових реквізитів, таких як: дати складання, посилання на конкретний дефектний акт, на підставі якого складений даний кошторис. Вартість ремонтних робіт та матеріалів в наведеному кошторисі відображає вартість нового ремонту приміщення, тоді як особа, якій заподіяно шкоду, згідно чинного законодавства має право на відновлення свого становища, яке існувало до порушення права.

10 листопада 2021 року від позивача до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказував на те, що скарга є необґрунтованою, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Квартира АДРЕСА_3 належить відповідачу ОСОБА_1

13 грудня 2016 року відбулося залиття квартири позивача.

Комісією у складі працівників ЖЕД «Печерськжитло»: інженера ОСОБА_3 , майстра тех. дільниці №7 ОСОБА_4 , майстра рем. дільниці ОСОБА_5 було складено акт від 22 грудня 2016 року про те, що 13 грудня 2016 року в будинку АДРЕСА_4 відбулося залиття квартири №34 з вище розташованої квартири №39 .

У вказаному акті зазначено, що в житловій квартирі АДРЕСА_3 виконано перепланування, а саме поєднано приміщення ванни і туалету (санвузол) під час якого було закладено кахельною плиткою інженерну мережу.

Вказано, що представниками виходом на місце встановлено, що з 01 грудня 2016 ркоу по 15 грудня 2016 року на ОДС Печерського району не надходили заявки з квартири АДРЕСА_3 щодо проведення ремонтних робіт по інженергій мережі.

Також у акті вказано, що 15 грудня 2016 року о 00 год. 42 хв. на ОДС Печерського району надійшла заявка №2512181 з квартири АДРЕСА_1 стосовно залиття. Також, 15 грудня 2016 року о 08 год. 03 хв. повторно на ОДС Печерського району надійшла заявка №2512381 з квартири АДРЕСА_1 стосовно виникнення нових пошкоджень стелі, стіни за даною адресою.

У даному акті зазначено, що фахівцями аварійної бригади КП «Керуюча компанія» при виїзді на квартиру АДРЕСА_3 за даною адресою було перекрито воду на квартиру та прочищено каналізаційний лежак.

Вказано, що в квартирі №34 залито:

кухня - стеля, стіна 0,5 м.кв. (водоемульсійна фарба);

коридор - стеля, стіна 2,0 м.кв. (водоемульсійна фарба) з місцем відшарування штукатурного шара;

ванна - стеля, стіна 3,2 м.кв. (водоемульсійна фарба);

туалет - стеля, стіна 3,0 м.кв. (водоемульсійна фарба);

кладова - стеля, стіна 2,0 м.кв. (водоемульсійна фарба).

Висновки: залиття квартири АДРЕСА_1 відбулось з вини власника квартири №39 за вищезазначеною адресою - ОСОБА_1 .

Згідно зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва, складеного інженером-проектувальником ОСОБА_6 розмір матеріального збитку, який завданий ОСОБА_2 у результаті залиття квартири АДРЕСА_1 станом на момент складання звіту 20 лютого 2017 року становить 15632 грн.

Позивач вказував на те, що 21 серпня 2020 року відбулося повторне залиття його квартири АДРЕСА_6 .

19 листопада 2020 року комісією ЖЕД «Печерськжитло» у складі: головного інженера ОСОБА_7 , майстра тех. Дільниці ОСОБА_8 , майстра ремонтної дільниці ОСОБА_9 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_10 складено акт про те, що 21 серпня 2020 року в будинку АДРЕСА_4 уквартирі №34 трапилося залиття.

В акті зазначено, що у квартирі №34 пошкоджено:

коридор площею 11,7 кв.м, стеля водоемульсійне фарбування - 1,5 кв.м, стіна водоемульсійне фарбування - 1,5 кв.м;

ванна площею 2,8 кв.м, стеля водоемульсійне фарбування - 2,5 кв.м, стіна водоемульсійне фарбування - 2,0 кв.м;

туалет площею 1 кв.м, стеля водоемульсійне фарбування - 1,0 кв.м, стіна водоемульсійне фарбування - 1,5 кв.м;

кухня площею 9,4 кв.м, стеля водоемульсійне фарбування - 0,30 кв.м, стіна водоемульсійне фарбування - 0,8 кв.м;

кладова площею 1,3 кв.м., стеля водоемульсійне фарбування - 1,5 кв.м, стіна водоемульсійне фарбування - 3,0 кв.м.

Причиною залиття в акті зазначено - в квартирі №39 недбале ставлення до свого сантехнічного обладнання, а саме відсутня герметизація в ванній кімнаті.

Згідно зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва, складеного інженером-проектувальником ОСОБА_6 розмір матеріального збитку, який завданий ОСОБА_2 у результаті залиття квартири АДРЕСА_1 станом на момент складання звіту 05 січня 2021 року становить 21455,67 грн.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ч.1 ст.10 ЖК України громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.

Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечити його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені цивільним законодавством.

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 24 січня 2006 року №45, власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У ч.2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Так, відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір.

Статтею 1192 ЦК України визначені способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Факт залиття належної позивачу квартири з вини відповідача та розмір завданої шкоди підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: актами про залиття від 22 грудня 2016 року та 19 листопада 2020 року, зведеними кошторисними розрахунками, складеними інженером-проектувальником ОСОБА_6 .

Відповідачем не спростовано презумпцію її вини у заподіянні шкоди майну позивача та не надано доказів того, що шкода була спричинена саме не з її вини.

Доводи апеляційної скарги про те, що вина відповідача у заподіянні шкоди відсутня та що в акті ЖЕД «Печерськжитло» зазначено, що при обстеженні квартири відповідача не виявлено жодних дефектів сантехнічного обладнання та будь-яких наслідків її недбалості, що привели до залиття відхиляються апеляційним судом як недоведені, оскільки у актах ЖЕД «Печерськжитло» від 22 грудня 2016 року та 19 листопада 2020 року зазначено, що залиття квартири №34 відбулося з вини власника квартири №39 .

Встановивши, що ОСОБА_2 довів завдану йому шкоду, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що завдані позивачу збитки викликані залиттям квартири підлягають відшкодуванню ОСОБА_1 у розмірі 21455,67 грн. відповідно до зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва, складеного інженером-проектувальником ОСОБА_6 , який складений в поточних цінах на 05 січня 2021 року.

При цьому, суд першої інстанції правомірно не стягнув з відповідача суму ПДВ, яка зазначена у кошторисі, оскільки відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України податок на додану вартість не є збитками і відшкодовується якщо його сплатили.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що позивач здійснив ремонтні роботи та ним сплачено ПДВ.

Доводи апеляційної скарги про те, що кошторис, на підставі якого було визначено матеріальну шкоду, не може бути прийнятий до розгляду, як належний доказ, колегія судів відхиляє, оскільки у локальному кошторисі на будівельні роботи, який є додатком до зведеного кошторису міститься посилання на акт про залиття від 19 листопада 2020 року, кошторис складений в поточних цінах станом на 05 січня 2021 року.

Вказаний кошторис складений інженером-проектувальником ОСОБА_6 , яка має кваліфікаційний сертифікат, виданий 31 серпня 2012 року атестаційною архітектурно-будівельною інспекцією та свідоцтво, що підтверджує кваліфікацію за напрямком: інженерно-будівельне проектування у частині кошторисної документації.

Отже, кошторис як письмовий доказ що містить інформацію щодо предмета доказування є належним та допустимим доказом обставинам, на які посилається позивач ОСОБА_2 обгрунтовуючи розмір матеріальної шкоди.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що акти про залиття є неналежними доказами наявності вини відповідача у залитті належної позивачу квартири, оскільки вони не повністю відповідають формі колегія суддів вважає зазначити наступне.

Відповідно до п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 №76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена додатком № 4.

Згідно Додатку №4 в акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Як вбачається з актів про залиття від 22 грудня 2016 року та 19 листопада 2020 року вони за формою та змістом відповідають вимогам вказаного Додатку №4, у них відображено: дату та місце залиття, конкретні пошкодження квартири, висновки та причини залиття.

Доказів того, що залиття належної позивачу квартири, відбулося з вини інших осіб та як наслідок відповідальність за спричинену шкоду має бути покладена не на відповідача, останньою суду не надано. Будь-яких доказів на спростування зазначених у актахвідомостей про події залиття, причини та обсяги пошкоджень апелянт не надала.

При цьому, обов'язкового складення акту безпосередньо у момент залиття Правила не вимагають.

З огляду на викладене доводи, що акти про залиття не є належними доказамиу справі, зводяться до незгоди із письмовими доказами.

При цьому слід зазначити, що акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події.

Таким чином, відповідач не спростувала доказами відсутність своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивача та визначення розміру завданого збитку не заявила та не надала інших доказів на підтвердження її заперечень, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях,яких фізична особа зазнала у звязку із пошкодженням її майна (п.3 ч.2 ст.23 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз`яснень, які викладені у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» підставами задоволення судом позову про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди є наявність моральної (немайнової) шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У п.9 постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням того, що при розгляді справи встановлено склад цивільного правопорушення, за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, в тому числі й моральної, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про відшкодування моральної шкоди.

Розмір моральної (немайнової) шкоди суд першої інстанції обґрунтовано визначив у розмірі 1500 грн. з урахуванням дійсних обставин справи та правильно виходив із того, що в результаті винних дій відповідачів, позивачу завдано моральної шкоди, оскільки у зв`язку із залиттям квартири він переніс моральні переживання та незручності.

Колегія суддів також погоджується з висновокм суду першої інстанції про те, що оскільки конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди не відбулося, прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) не настало, тому підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних відсутні.

Позивач ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу просив задовольнити його вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача суму на відшкодування шкоди у розмірі 62823,64 грн.

Разом з тим, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, позивачем ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог не оскаржувалося.

Вимоги ОСОБА_2 , які зазначені у відзиві на апеляційну скаргу про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 за надання неправдивої інформації не входять до повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо підстав для частково задоволення позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: