Провадження №2/523/4310/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю секретаря Кащавцевої А.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті Одеса, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Плужник Г.О. про визнання недійсним заповіту,

ВСТАНОВИВ

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовними вимогами в яких просить визнати недійним заповіт від 26.05.2011р., складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Плужник Г.О., реєстровий номер 1394.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначила, що ОСОБА_4 є її батьком та впродовж життя страждав на хронічні психічні хвороби. Після його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина, яка складається з кв. АДРЕСА_1 , яку вона прийняла звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги. Від приватного нотаріуса вона дізналась про наявність заповіту, який було складено 26.05.2011р. на ім`я малолітньої на той час ОСОБА_3 . На думку позивача, такий заповіт є недійсним, так як на момент складання заповіту ОСОБА_4 в силу наявного психічного розладу здоров`я не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати. Крім того, як стверджує позивач, як вона, так і її батько не були знайомі з ОСОБА_3 . Посилаючись на вказані обставини просить задовольнити її позовні вимоги.

Від ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та залученого на той час законного представника ОСОБА_5 відзиву на позовну заяву не надходило.

Приватний нотаріус Плужник Г.О. направила до суду пояснення в яких зазначила, що ОСОБА_4 особисто приходив до неї тричі з метою складання заповіту. Під час посвідчення заповіту у неї не виникало сумнівів у дієздатності ОСОБА_4

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді від 04.09.2019р. було відкрито провадження у справі з призначенням розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

11.11.2019р. ухвалою суду підготовче провадження було закрито з призначенням розгляду справи по суті за участю сторін.

Ухвалою суду від 06.02.2020р. судом було призначено посмертну судову-психіатричну експертизу за наслідками проведення якої до суду 13.04.2020р. надійшов висновок.

06.04.2020р. до суду надійшла апеляційна скарга на ухвалу суду від 06.02.2020р. розгляд якої тривав в апеляційному суді до 22.12.2020р.

ІІІ. Позиції сторін.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять задовольнити. В призначене судове засідання не 10.11.2021р. позивач не з`явилась, від її представника до суду надійшла заява про проведення розгляду справи за їхньої відсутності.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні вважав пред`явлені позовні вимоги безпідставними, просив відмовити у їх задоволенні. В призначене судове засідання на 10.11.2021р. ОСОБА_3 , яка досягла віку повної цивільної дієздатності та її представник не з`явились без поважних на те причин.

Приватний нотаріус Плужник Г.О. в судове засідання не з`явилась. Направила на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 .

Згідно із заповітом, складеним ОСОБА_4 26.05.2011р., останній заповів ОСОБА_3 все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і, взагалі, все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиму право, в тому числі і на належну йому на праві власності квартиру кв АДРЕСА_1 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27.05.2016р. (справа №523/9385/13-ц), яке набрало законної сили 16.05.2017р., був визнаний недійсний договір дарування від 02.10.2012р., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю., реєстровий номер 1233, за умовами якого ОСОБА_4 , подарував ОСОБА_6 кв АДРЕСА_1 , зазначену вище квартиру, яка йому належала на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлового комунального господарства виконавчого комітету Одеської міської ради від 17.01.2000р.

Відтак, на час смерті ОСОБА_4 до складу спадкового майна входить зазначена вище квартира.

Із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л. 14.02.2017р. звернулась ОСОБА_2 , як спадкоємець за законом першої черги.

Наявність складеного ОСОБА_4 заповіту від 26.05.2011р. унеможливлює прийняття позивачем спадщини за законом, що вказує на наявність суб`єктивного права ОСОБА_2 на оспорювання заповіту, як заінтересованою особою у виниклих правовідносинах.

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно із приписами статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним відповідно до частини першої статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Як зазначено у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із тих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Зазначена правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року № 6-1531цс16, від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12 та у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року № 61-5896св18.

Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи №158 від 03.04.2020р. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя та безпосередньо станом на час укладання та підписання заповіту від 26.05.2011р., виявляв клінічні ознаки хронічного, стійкого психічного розладу, у вигляді «Вираженого органічного розладу особистості, із зниженням когнітивних функцій та емоційною лабільністю, змішаного ґенезу», який за впливом на його вольові, критичні та когнітивні функції був настільки вираженим, що абсолютно позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, під час укладання та підписання заповіту від 26.05.2011р.

Таким чином, в проведеній посмертній судово-психіатричні експертизі зроблено категоричний висновк про абсолютну неспроможність ОСОБА_4 розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними в момент складання ним заповіту, що саме по собі є підставою для визнання складеного заповіту недійсним з підстав передбачених ч.1 ст. 225 ЦК України.

Крім того, факт наявності у ОСОБА_4 психічної хвороби, нездатність ним розуміти значення своїх дій та керувати ними, підтвердила допитана у судовому засіданні, за її згодою, в якості свідка ОСОБА_2 .

Також, суд приймає до уваги рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27.05.2016р. (справа №523/9385/13-ц), яке набрало законної сили, за яким був визнаний недійсний договір дарування від 02.10.2012р. Визнавши недійсним договір дарування суд виходив з того, що ОСОБА_4 на час укладання договору не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати.

Наявність вказаних обставин дає підстави для висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_2 та визнання оспорюваного заповіту недійсним з підстав передбачених частиною першою статті 225 ЦК України.

З боку відповідача суду не надано жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував доводи викладені позивачем та встановлені висновком посмертної судово-психіатричної експертизи.

VІ. Судові витрати.

В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача х слід стягнути на користь позивача судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 768,40грн.

Керуючись ст.ст.12,13,76,259,263-265,268,279 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Плужник Г.О. про визнання недійсним заповіту задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсним заповіт від 26.05.2011р., складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Плужник Г.О., реєстровий номер 1394.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 768,40грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 11 листопада 2021р.

Суддя