ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/3886/19 Головуючий суддя І інстанції Попова В. О.
Провадження № 22-ц/818/414/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про повернення безпідставно набутого майна (коштів)
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Тичкової О.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Альфа Банк» - адвоката Голосної Аліни Володимирівни на рішення Орджонікідзевського районного суду м Харкова від 25 червня 2020 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків головного територіального управління юстиції у Харківській області про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому після його уточнення просив стягнути з АТ «Альфа Банк» безпідставно отримані грошові кошти.

Позов мотивовано тим, що постановою Харківського апеляційного суду від 28.12.2018 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Харківської дирекції, треті особи: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню було задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 24620 від 31 жовтня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем щодо стягнення суми в розмірі 113 714,32грн. на виконання вимог умов кредитного договору № 810/4-27/2/1-6-173 від 28 грудня 2006 року та стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір.

Уточнивши позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 18.09.2019 року, позивач остаточно просив стягнути з АТ «Альфа-Банк» на його користь суму в розмірі 204 741 грн. 41 коп., яка складається з безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом № 24620 від 31 жовтня 2017 року, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем; процентів за користування за невиконання зобов`язання на рівні облікової ставки Національного банку України, інфляційних витрат та 3% річних від простроченої сплати. Крім того, просив стягнути на його користь з Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області виконавчий збір -11371,45 грн. Також просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 29300 грн та судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 135874 грн 33 коп., з яких 113714 грн 32 коп. - безпідставно отримані кошти за виконавчим написом №24620 від 31 жовтня 2017 року ОСОБА_2 ; 22160 грн 01 коп. процентів за користування за невиконання зобов`язання на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 13.08.2018 по 18.09.2019.

Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 19357 грн 14 коп., з яких 1357 грн 14 коп. судовий збір, 18000 грн витрати на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти вимог відмолено.

Не погоджуючись з рішенням районного суду, АТ «Альфа-Банк» в апеляційній скарзі просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки при його ухваленні було порушено норми матеріального і процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначено, що судом безпідставно стягнуто витрати на правову допомогу, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо вартості послуг, порядку і розміру нарахувань за такі послуги та докази розрахунку.

Вказує, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Вважає, що висновки суду про необхідність застосування до спірних правовідносин положення ч.1 ст.1048 ЦК для нарахування процентів, є помилковим.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в частині визначення суми процентів та стягнення витрати на правову допомогу, тому в іншій частині не переглядається.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржене рішення не зовсім відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що 113714,32 грн, без достатніх правових підстав знаходяться на рахунку АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», відповідно до ст.1212 ЦК України вважаються безпідставно набутими коштами, та відповідно до ч.2 ст.1214 ЦК України нараховуються проценти у розмірі 22160,01 грн.

Також суд першої інстанції послався на те, що згідно ч.2 ст.1214 ЦК України передбачено відповідальність за безпідставне одержання чи збереження грошей нарахування процентів за користування ними, тому положення ст.625 ЦК України до вказаних правовідносин не застосовується.

Частково задовольняючи заяву про стягнення правової допомоги, суд також виходив з того, що позивачем не надано детального опису робіт, виконаних його представником, не вказано час, витрачений його представником на надання таких послуг, вартість кожної з наданих послуг, квитанції про сплату зазначених послуг, рахунок за надані послуги з описом наданих послуг та вартості кожної з них окремо, кількість годин, витрачених на кожну з цих послуг.

Проте погодитись в повному обсязі з такими висновками суду не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районі м. Харкова ГТУЮ в Харківській області списа з рахунків позивача суму зазначену у виконавчому написі від 31.10.2017 року 113714,32 грн, виконавчий збір у розмірі 11371,45 грн та витрати у розмірі 100 грн, та сума у розмірі 113714,32 грн перерахована на рахунок ПАТ «Укрсоцбанк».

Постановою Харківського апеляційного суду від 28.12.2018 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Харківської дирекції, треті особи: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено: визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 24620 від 31 жовтня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем 31 жовтня 2017 року щодо стягнення суми в розмірі 113 714,32грн. на виконання вимог умов кредитного договору № 810/4-27/2/1-6-173 від 28 грудня 2006 року та стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір.

Судом першої інстанції зроблено розрахунок процентів, застосувавши розмір облікової ставки НБУ та кількість днів нарахування, які зазначені позивачем.

Так, за період з 13.08.2018р. по 06.09.2018р. (25дн) при обліковій ставці НБУ 17,5% розмір процентів становить: 113714,32грн :100 х 17,5 :365дн х25дн=1363,01грн.

- за період з 07.09.2018р. по 25.04.2019р. (231дн) при обліковій ставці НБУ 18% розмір процентів становить: 113714,32грн :100 х 18 :365дн х231дн=12954,09грн.

- за період з 26.04.2019р. по 18.07.2019р. (84дн) при обліковій ставці НБУ 17,5% розмір процентів становить: 113714,32грн :100 х 17,5 :365дн х84дн=4579,73грн.

- за період з 19.07.2019р. по 05.09.2019р. (49дн) при обліковій ставці НБУ 17% розмір процентів становить: 113714,32грн :100 х 17 :365дн х49дн=2595,18грн.

- за період з 06.09.2019р. по 18.09.2019р. (13дн) при обліковій ставці НБУ 16,5% розмір процентів становить: 113714,32грн :100 х 16,5 :365дн х13дн=668 ,00грн.

Усього розмір нарахованих процентів становить 22 160,01грн.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Вказане узгоджується з правовою позицією, що висловлена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2020 року у справі №495/2442/16-ц (касаційне провадження №61-15428св19).

Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно із ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна та які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання щодо безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених у ст. 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (ст. 1213 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Правильним є застосування аналогії закону, зокрема, ст. 1048, 1057 ЦК України щодо стягнення з відповідача відсотків за користування безпідставно утримуваними грошовими коштами, оскільки ст. 8 ЦК України передбачено, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). В даному випадку подібність відносин полягає в користуванні грошовими коштами.

Оскільки між сторонами відсутні договірні відносини, відповідно не можна було передбачити розмір процентів, а законом не передбачено конкретний розмір процентів у випадку повернення безспідставно отриманих грошових коштів, в даних правовідносинах судом застосовується аналогія закону та взято за розрахунок проценти облікову ставку НБУ.

В постанові №6-2491цс15 від 02 березня 2016 року Верховний Суд України вказує, що у випадку, якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них зараховуються відсотки згідно зі ст. 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження цих коштів.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ПАТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», не мало права отримувати кошти, а також були відсутні будь-які передумови для такого отримання, внаслідок дій якого і було безпідставно отримано грошові кошти, що відповідно до ч. 2 ст. 1212 ЦК України є підставою для нарахування процентів з дня їх отримання (ст. 536 ЦК України).

Постановою Державного виконавця від 13.08.2018 було закрито виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 24620, виданого 31.10.2017 приватним виконавцем Чуловським В.А. При цьому було встановлено, що згаданий виконавчий напис було виконано шляхом реалізації 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 , борг за виконавчим написом, виконавчий збір та витрати виконавчого напису стягнуті у повному обсязі. Згідно розпорядження за № 56413833 від 27.06.2018 борг за виконавчим провадження у сумі 113714,32 грн. перераховано стягувачу (а.с. 17 т.1).

Чинною постановою Харківського апеляційного суду від 28 грудня 2018 року у справі № 644/4601/18 виконавчий напис № 24620 від 31 жовтня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатоліййовичем 31 жовтня 2017 року щодо стягнення суми в розмрі 113714,32 грн. на виконання вимог умов кредитного договору № 810/4-27/2/1-6-173 від 28 грудня 2006 року було визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с. 13-16 т. 1).

Отже, в результаті визнання судом апеляційної інстанції безпідставним виконавчого напису стало безпідставним отримання банком стягнутих на підставі цього виконавчого напису нотаріуса грошові кошти в сумі 113714,32 грн, тому слід визнати, що проценти за користування чужими грошовими коштами відповідно до ст. 536 ЦК України нараховуються з 28 грудня 2018, а не з 13 серпня 2018 року по 18.09.2019 року, як помилково вирішив суд першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на правову природу виконавчого напису, який на відміну від правочину втрачає свою чинність з дня ухвалення відповідного рішення суду.

Тому, суму нарахованих процентів за зазначений період слід зменшити за рахунок вирахування нарахованих процентів за обліковою ставкою НБУ за період з 13.08.2018 по 06.09.2018 в сумі 1363,01 грн. та зменшення нарахованих процентів за ставкою НБУ за період не з 07.09.2018, а з 28 грудня 2018 по 25.04.2019 за обліковою ставкою НБУ 18%, а саме: 113714,32 грн. /100х18%/365 х 119дн=6673,32 грн. Тому усього розмір нарахованих процентів згідно наведеного в оскарженому рішенні суду розрахунку, який у доводах скарги не оспорюється та відповідає матеріалама справи, становить: 6673,32 + 4579,73+2595,18+668=14516,23 грн., а не 22160,01 грн. як помилково вирішив суд першої інстанції, розрахувавши проценти з 13.08.2018 року з дати, коли позивачу стало відомо про примусове стягнення з нього вказаної суми 113714,32 грн,

Оскільки між сторонами будь-яких договорів щодо надання послуг або виконання робіт не укладалось та відповідачем не були спростовані належними і достатніми доказами у справі доводи викладені в позовній заяві, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог в цій частині.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, за змістом ст.ст. 137, 141 ЦПК України відшкодування судових витрат покладається на сторони.

Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом ч.ч.2, 4 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК).

Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що 21.05.2018 року між ОСОБА_1 та адвокатом Сорокою О.О. укладено договір про надання правової допомоги б/н.(т.1 а.с.57)

Також надано акт здачі-приймання від 10.12.2019 року з детальним описом наданих послуг.(т.1 а.с.127).

Згідно з п.3 акту виконаних робіт ОСОБА_1 сплатив адвокату 26600 грн за надані послуги. , квитанція до прибуткового касового ордеру №1-1401 від 14.01.2020 року про отримання адвокатом коштів.

Як вбачається зі змісту рішення, оскільки позивачем не вказано часу, витраченого його представником на надання таких послуг, витрати на правову допомогу з АТ «Альфа-Банк» стягнуто не в повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, з відповідною заявою АТ «Альфа-Банк» чи його представник до суду не зверталися.

Враховуючи, що відповідно до положень п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з АТ «Альфа-Банк» підлягає стягненню 18000 грн витрат на правову допомогу.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції в частині стягнення відсотків ухвалив судове рішення при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; з порушенням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги частково спростовують висновки суду, тому відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції частково задовольняє апеляційну скаргу та змінює рішення районного суду в частині стягнення відсотків за невиконання зобов`язань.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Альфа Банк» - адвоката Голосної Аліни Володимирівни задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м Харкова від 25 червня 2020 року змінити в частині стягнення процентів за користування за невиконання зобов`язання.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 проценти за користування за невиконання зобов`язання за ставкою Національного Банку України за період з 28 грудня 2018 року по 25 квітня 2019 року у розмірі 14516 грн 23 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 25 травня 2021 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.Ю. Тичкова.