ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року

м. Харків

справа №639/883/18

провадження №22-ц/818/551/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державне підприємство Міністерства оборони України «Харківська контора матеріально-технічного забезпечення»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Шеіна Ігоря В`ячеславовича, подану в інтересах Державного підприємства Міністерства оборони України «Харківська контора матеріально-технічного забезпечення»на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 серпня 2020 року, постановлене у складі судді Єрмоленко В.Б.,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом після уточнення якого просив: визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства Міністерства оборони України «Харківська контора матеріально-технічного забезпечення»( надаіл ДП) № 16 від 19.01.2018 про його звільнення з посади помічника директора з економічних питань за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули; поновити на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.01.2018 на день пред`явлення позову; стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за відпрацьовані дні з 01 по 05 грудня 2017, з яких 3 дні робочі, у розмірі 873,90 грн., з 04 по 24 січня 2018 в сумі 4078,20 грн., невиплачену допомогу по тимчасовій непрацездатності з 06.12.2018 по 03.01.2018 у розмірі 3874,29 грн., невиплачену компенсацію за невикористані відпустки в сумі 25050,20 грн.; стягнути з відповідача судові витрати позивача, у тому числі на правову допомогу у розмірі 11570,20 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі і стягнення заробітної плати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 09.08.2012 ОСОБА_1 було призначено на посаду помічника директора з економічних питань ДП. Наказом Міністра оборони України №587, до укладення контракту з керівником підприємства, обов`язки директора підприємства було покладено на помічника директора ОСОБА_1 . Наказом від 19.01.2018 його звільнено з займаної посади згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України. Зазначене звільнення було неправомірним та безпідставним, оскільки 10.01.2018 він зі згоди керівника, був відсутній на роботі у зв`язку із стійким розладом здоров`я малолітнього сина ОСОБА_2 , який знаходився на стаціонарному лікуванні у КЗОЗ «Харківська міська дитяча лікарня №5», про що було заздалегідь повідомлено в.о. директора Гайворонського М.О. про що надано відповідні документи. Як стверджує ОСОБА_1 , він постійно знаходився разом з дитиною під час корекційних занять, які мали проходити з 10.01.2018 по 04.02.2018, з 10 год. до 11 год., по понеділкам, середам, п`ятницям, що було необхідним для встановлення інвалідності дитини та згідно із Законом України «Про психіатричну допомогу» та «Порядком надання психіатричної допомоги дітям» вимагає присутності обох батьків. 19.01.2018, з 10 год. по 11 год. 30 хв., знаходився на медико-соціальній реабілітації з сином. Тому відповідно до вимог закону адміністрація ДП не мала підстав вважати його відсутність на роботі прогулом та завльняти його з цих підстав. Під час незаконного звільнення з позиваем не в повному обсязі проведе розрахунок, тму недоплачені суми мають бути стягнуті в судовому порядку.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 12 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП МОУ «ХКМТЗ» задоволені частково. Визнано противоправним та скасувано наказ №16 керівника ДП від 19.01.2018 про застосування до помічника директора з економічних питань ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України (за прогули без поважних причин). Поновлено ОСОБА_1 на посаді помічника директора з економічних питань ДП. Стягнуто з ДП МОУ «ХКМТЗ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.01.2018 по 12.08.2020 р. у розмірі 185254 грн. 10 коп., заборгованість по заробітній платі станом на 19.01.2018 в сумі 9841 грн. 56 коп., понесені витрати на професійну правову допомогу 10000 грн., а всього 205095 грн. 66 коп. Стягнуто з ДП МОУ «ХКМТЗ» на користь держави судовий збір у розмірі 2050 грн. 95 коп. Ухвалено допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Рішення мотивоване тим, що всупереч норм чинного законодавства, підписуючи наказ про звільнення 19.01.2018, відповідач не тільки не намагався з`ясувати причини відсутності на роботі, але навіть поцікавитися ними та врахувати попередню роботу ОСОБА_1 , який певний період тимчасово виконував обов`язки директора підприємства, до нього ніколи раніше не застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. Відповідач не надав до суду належних, допустимих і достатніх доказів про те, що ОСОБА_1 був відсутній на роботі до кінця робочого дня, з 13 год. до 17.30 год. Не спростував пояснення позивача про те, що 19.01.2018 з головою комісії, який підписував акти та складав доповідні про звільнення, вони разом по робочим справам відлучалися не надовго з підприємства. На наказі №16 від 19.01.2018 про звільнення позивача відсутній підпис ОСОБА_1 про його ознайомлення з наказом. Згідно журналу обліку перебування робітників на роботі, у колонці робочі дні - 22.01.2018, 23.01.2018, стоїть підпис ОСОБА_1 , а отже 19 січня 2018 ОСОБА_1 фактично не було звільнено з роботи. На момент звільнення на підприємстві не було затверджено правил внутрішнього трудового розпорядку, що є порушенням вимог законодавства про працю, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості з`ясувати графік роботи, який існує на підприємстві. Посилаючись на встановлені судом порушення підприємством процедури прийняття оскаржуваного ОСОБА_1 наказу про звільнення, суд прийшов до висновку про задоволення позову про поновлення на роботі. Судом встановлено, що позивач був звільнений з посади фактично 24.01.2018, а тому стягненню підлягає заробітна плата за час вимушеного прогулу за період до 12.08.2020 включно, тобто за 636 робочих днів - 185254,10 грн. та залишок заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі на час звільнення у розмірі 9841 грн. 56 коп. На підставі наданих позивачем договору про надання адвокатських послуг від 03.11.2017, що підтверджує оплату позивачем послуг щодо представлення його інтересів в судових засіданнях в сумі 10000 грн., суд вважав, що такі витрати підлягають стягненню з відповідача. Витрати позивача на паливні матеріали, виготовлення стенограм, послуги Укрпошти, комісії банку у загальній сумі 1570,20 грн., не належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи тому стягненню з відповідача не підлягають.

Не погодившись з рішенням суду представник ДП МОУ «ХКМТЗ» подав апеляційну скаргу, просить рішення суду скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що у період з 06 по 28 грудня 2017 року та з 29 грудня 2017 року по 03 січня 2018 року позивач перебував на лікарняному. 19.01.2018 позивач був відсутній на робочому місці з 09:00 до 12:30 години. 19.01.2018 підприємством було скликано комісію з метою переревірки поважності причин відсутності на роботі ОСОБА_1 , за результатами визнано таку відсутність прогулом, що в подальшому призвело до звільнення ОСОБА_1 з цієї підстави та повторно запропоновано надати свої письмові пояснення щодо поважності причин такої відсутності та можливого документального підтвердження поважності причин відсутності на робочому місці 19.01.2018 року. В зв`язку з відсутністю позивача на роботі протягом трьох з половиною годин 19.01.2018 року та з урахуванням ненадання пояснень щодо поважності причин відсутності на роботі керівництво підприємства прийняло рішення про звільнення позивача з роботи за п. 4 ст. 40 Кодексу Законів про працю України (далі КЗпП України) за прогул без поважних причин. Посилаючись на п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, апелянт вказує, що для розірвання трудового договору із працівником з іціативи роботодавця достатньо прогулу трьох годин робочого часу протягом одного робочого дня без поважних причин. Вважає розірвання трудового договору із позивачем законним, достатніх доказів його незаконності позивачем не надано. Апелянт зазначає, що в день звільнення позивач був відсутній на роботі, наступного дня письмових звернень від позивача з вимогою про розрахунок для отримання коштів до підприємства не надходило. Вважає, що незаконність розірвання трудового договору із позивачем на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України не доведена, є повністю законним, тому рішення суду про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі є не обґрунтованим та таким, що порушує норми матеріального права.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін. Посилаюється на невизначеність у позиції апелянта викладеної в скарзі, а саме: чи був позивач 19.01.2018 на роботі і відмовився від пояснень, чи він був відсутній цілий день, і саме тому розрахунок з ним не було здійснено. Щодо належних до виплати сум позивач вказує, що наступного дня після звільнення 25.01.2018, він звернувся з відповідною заявою і отримав відповідь, однак не погодившись з наданим розрахунком звернувся до суду. Вважає, що така невизначеність свідчить про фальсифікацію документів про звільненні, які були складені заднім числом, оскільки фактично звільнення відбулося 24 січня 2018 року, після подання ним 23.01.2018 заяви про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Також на час його звільнення на підприємстві були відсутні правила внутрішнього розпорядку, відсутній графік роботи, тобто фактично не визначено, коли саме позивач повинен був бути присутнім в кабінеті. Зазначає, що ним було зроблено усе можливе щодо збору документів, що підтверджують його позицію, а саме: довідки щодо перебування дитини у лікарні у супроводі батьків; копії журналу обліку перебування робітників на роботі за підписом позивача за 19, 22, 23, 24 січня 2018 р., та відсутність підписів знаходження на роботі членів вигаданої комісії; роздруківка записів телефонних розмов; заяв про надання відпустки, про результати розгляду заяви по відпуску, про пояснення причин недопущення до роботи; фотокопії наказу №16 про звільнення з підписом позивача від 24.01.2018 р.; виписки з карткового рахунку, згідно якої 25 січня 2018, тобто наступного дня після фактичного звільнення, нарахована виплата заборгованості. Натомість з боку відповідача надані документи містять ознаки підробки та навмисно викривляють обставини звільнення, а саме: складені акти суперечить один одному: згідно одного комісією встановлено відсутність на роботі ОСОБА_1 з 9 год. до 12.30 год. та з 13 год. до 17.30 год., згідно другого комісія зафіксувала відмову ОСОБА_1 від надання пояснень щодо прогулу на роботі. Крім того, одна із членів комісії, ОСОБА_3 , зазначена в цих актах, була відсутня на роботі протягом усього дня 19.01.2018 і 22.01.2018 року та не мала змоги а ні приймати участі у комісіях, а ні складати та погоджувати ці акти. Виходячи зі змісту акту 4.4 від 22 січня 2018 року про відмову ОСОБА_1 в ознайомлені з актом про відсутність на роботі та від надання пояснень вбачається, що він був складений вже на звільненого працівника. Також при ознайомлені з зазначеним актом виникає сумнів щодо справжності підписів членів комісії. Крім того, до складу комісії входять такі члени, як ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які взагалі були відсутні 22.01.2018 р. на роботі та не мали змоги складати такий акт. Це підтверджується журналом обліку перебування робітників на роботі, а також тим, що ОСОБА_5 взагалі був відсутній у м. Харкові з 20 по 30 січня 2018 року, бо знаходився у офіційному відрядженні у м. Києві.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши й обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія ввжає, що апеляціна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судовим розглядом встановлено, що наказом ДП МОУ «ХКМТЗ» №73 від 09.08.2012 ОСОБА_1 прийнято на посаду помічника директора з економічних питань, що підтверджується записом у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 15).

04.09.2012 наказом Міністра оборони України №587 у зв`язку із закінченням терміну дії контракту звільнено директора підприємства та до укладання контракту з керівником ДП МОУ «ХКМТЗ» покладено обов`язки директора на помічника директора з економічних питань ОСОБА_1 , за згодою (т. 1, а.с. 101-102).

Наказом директора ДП МОУ «ХКМТЗ» від 06.09.2012 №77 ОСОБА_1 переведено на посаду в.о. директора (т. 1, а.с. 100).

Наказом державного секретаря Міністерства оборони України №53-ДП від 21.12.2017 тимчасове виконання обов`язків директора ДП МОУ «ХКМТЗ» покладено на помічника начальника філії з юридичних питань Східної філії Концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_6 (за його згодою) та увільнено від тимчасового виконання обов`язків директора підприємства ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 99).

Наказом (Розпорядженям) №16 про припинення трудового договору (контракту) 19 січня 2018 року ОСОБА_1 було звільнено з посади помічника директора з економічних питань ДП МОУ «ХКМТЗ» за прогули без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України на підставі актів №№4.1, 4.2 про відсутність на роботі 19.01.2018 та про підтвердження факту прогулу 19.01.2018 відповідно. Головному бухгалтеру ДП МОУ «ХКМТЗ» Семченко А.Б. наказано провести розрахунки із працівником ОСОБА_1 відповідно до вимог чинного законодавства (т. 1, а.с. 103).

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Таким актом національного законодавства України є, зокрема, Конвенція Міжнародної Організації Праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року №3933-XII. Згідно із статтею 4 вказаної Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

За змістом пункту 2 статті 9 вказаної Конвенції, щоб тягар доведення необґрунтованого звільнення не лягав лише на працівника, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві.

Відповідно до частини 1 статті 23 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Частиною першою статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 3 КЗпП України встановлено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Таким чином, трудовою дисципліною передбачено додержання працівниками норм, закріплених КЗпП України, правил внутрішнього трудового розпорядку, статутів, положень, посадових інструкцій, за порушення яких до працівника можливо застосування положень ст. 147 КЗпП України.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору тощо).

Прогул, під яким розуміється відсутність на робочому місці без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня, за своєю правовою природою є порушенням трудової дисципліни (дисциплінарним проступком), під яким варто розуміти невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У пункті 4 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

Законодавством не визначено переліку обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази, передбачені статтею 76 ЦПК України.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року у справі №341/1751/17, провадження №61-46660св18.

За нормами пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

До поважних причин відсутності на робочому місці слід відносити такі обставини, як: стихійні лиха, хвороба працівника або членів його сім`ї, нерегулярна робота транспорту, участь працівника в порятунку людей або майна, відмова від незаконного переведення та невихід у зв`язку з цим на нову роботу. Не вважаються прогулом відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці; відмова від незаконного переведення; відмова від роботи, протипоказаної за станом здоров`я, не обумовленої трудовим договором або в умовах, небезпечних для життя і здоров`я; невихід на роботу після закінчення строку попередження при розірванні трудового договору з ініціативи працівника.

З доповідної записки головного бухгалтера ОСОБА_7 на ім`я ТВО директора ДП МОУ «ХКМТЗ» ОСОБА_6 без дати та підтвердження реєстрації, випливає, що 19 січня 2018, о 09:00 год., на робочому місці фактично відсутній помічник директора з економічних питань ОСОБА_1 , в зв`язку з чим просить дозволу на скликання комісії та складення акту про відсутність працівника на робочому місці (т. 1, а.с.111).

Актом № 4.1, затвердженим тво директора ДП МОУ «ХКМТЗ» 19.01.2018 підтверджено, що комісією виявлена відсутність на роботі 19.01.2018 з 09:00 год. до 12:30 год. працівника ДП МОУ «ХКМТЗ» - помічника директора з економічних питань ОСОБА_1 . Акт посвідчений підписами голови комісії ОСОБА_7 , членами: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 107).

Актом №4.2 про підтвердження факту прогулу 19 січня 2018 року працівника ДП МОУ «ХКМТЗ» ОСОБА_1 , затвержденим тво директора ДП МОУ «ХКМТЗ» 19.01.2018, комісією визнаний факт відсутності на роботі 19.01.2018 з 09:00 год. до 12:30 год. та з 13:00 год. до 17:30 год. працівника ДП МОУ «ХКМТЗ» - помічника директора з економічних питань Сімона С.О. прогулом. Запропоновано звільнити ОСОБА_1 за прогул в порядку, передбаченому п. 4 ст. 40 КЗпП України. Акт посвідчений підписами голови комісії ОСОБА_7 , членами: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 108).

Таким чином, актами №№ 4.1, 4.2 зафіксовано, що помічник директора з економічних питань ДП МОУ «ХКМТЗ» ОСОБА_1 19.01.2018 весь робочий день був відсутній на роботі та без з`ясування причин його відсутності комісією відразу було запропоновано звільнити працівника.

Разом з тим, актом № 4.3 про відмову ОСОБА_1 в ознайомленні від 19.01.2018, затвердженим 19.01.2018 тво директора ДП МОУ «ХКМТЗ», комісія зафіксувала відмову ОСОБА_1 від надання пояснень щодо причин прогулу на роботі 19.01.2018 та його відмову від ознайомлення з вищезазначеними актами №№ 4.1 і 4.2. Акт посвідчений підписами голови комісії ОСОБА_7 , членами: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 109).

Згідно позовної заяви, ОСОБА_1 був відсутній на роботі 19.01.2018 з 09:00 до 12:00 год. з дозволу т.в.о. директора ОСОБА_6 , якого було повідомлено про знаходження малолітнього сина позивача у лікарні у обов`язковому супроводі обох батьків для отримання інвалідності. О 12:00 год. позивач приступив до роботи.

З журналу обліку перебування робітників на роботі ДП МОУ «ХКМТЗ» вбачається, що 19, 22, 23 і 24 січня 2018 року ОСОБА_1 перебував на роботі, про що свідчать його підписи у відповідних графах за вказані дати (т. 1, а.с. 18, 19).

Зі стенограми телефонної розмови 19.01.2018, 14:02, між абонентами ОСОБА_1 та ОСОБА_6 вбачається, що 19.01.2018 позивач був присутнім на роботі і телефонував ОСОБА_6 для з`ясування питання, чи не було його звільнено за прогули, посилався на те, що ставив ОСОБА_9 до відома та надавав відповідну довідку, що його дитина перебуває у 5-й дитячій лікарні, де відбувається діагностика, під час якої мають бути присутні обидва з батьків. Це ОСОБА_6 під час бесіди не заперечувалось. Останній повідомив, що позивача не звільнено, на нього складено акт про відсутність на роботі (т. 1, а.с. 36).

Зі стенограми телефонної розмови 24.01.2018, 10:52, між абонентами ОСОБА_1 та ОСОБА_6 вбачається, що на час розмови позивач перебував у лікарні, ОСОБА_6 проти цього не заперечував, домовився про зустріч з позивачем у другій половині дня (т. 1, а.с. 37).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 24.12.2013 Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис №830 (т. 1, а.с. 26).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 01.11.2017 Новобаварським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис №592 (т. 1, а.с. 27).

Згідно довідки Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська міська дитяча лікарня №5» ОСОБА_11 знаходився на лікуванні в ХМДЛ №5 з 10 січня 2018 року (т. 1, а.с. 24).

Згідно довідки Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська міська дитяча лікарня №5» ОСОБА_11 знаходився на корекційних заняттях в ХМДЛ №5 19 січня 2018 року у супроводі своїх батьків (т. 1, а.с. 25).

З висновку про проведений курс медико-соціальної реабілітації, виданого Комунальним закладом охорони здоров`я «Харківська міська дитяча лікарня №5» ОСОБА_11 проходив курс реабілітації з 10.01.2018 по 04.02.2018 (т. 1, а.с. 28).

Інформація про стан здоров`я ОСОБА_11 та рекомендації щодо лікування містяться у консультаційному висновку психіатра Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська міська дитяча лікарня №5» від 02.02.2018 (т. 1, а.с. 44).

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Порушення трудової дисципліни це невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Трудові обов`язки працівника визначаються у посадовій (робочій) інструкції. КЗпП України не містить переліку випадків, в яких може застосовуватися догана чи звільнення. Притягнення до дисциплінарної відповідальності і накладення стягнення це право роботодавця, а не його обов`язок. При визначенні виду стягнення враховуються попередня робота працівника, його ставлення до праці. До застосування дисциплінарного стягнення власник повинен зажадати від працівника письмові пояснення. Якщо працівник відмовився від цього, власник повинен скласти акт про відмову від дачі пояснень і провести дисциплінарне розслідування порушення трудової дисципліни. Власник підприємства зобов`язаний, застосовуючи певний вид дисциплінарного стягнення, видати наказ (розпорядження), в якому в обов`язковому порядку зазначити мотиви застосування стягнення.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі, з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі №6-2801цс15.

Відповідачем не надано доказів, що з моменту прийому на роботу у вересні 2012 року до ДП МОУ «ХКМТЗ» до ОСОБА_1 будь-коли застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Також відповідачем не надано належних, допустимих і достатніх доказів відсутності ОСОБА_1 на роботі до кінця робочого дня, з 13 год. до 17.30 год., як зазначено в актах №№4.1, 4.2.

У наказі №16 від 19.01.2018 про звільнення позивача відсутній підпис ОСОБА_1 про його ознайомлення з наказом (т. 1, а.с. 103).

Постановою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.05.2018 ОСОБА_6 , директор ДП МОУ «ХКМТЗ», визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. (т. 2, а.с. 13).

Зазначеною постановою встановлено, що в порушення частини 1 статті 116 КЗпП України про нараховані суми, належні ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_1 при їх звільненні, адміністрація підприємства письмово їх не повідомила; в порушення частини 1 статті 142 КЗпП правила внутрішнього трудового розпорядку не затверджені трудовим колективом за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації на основі типових правил; в порушення частини 4 статті 149 КЗпП адміністрацією підприємства працівників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_1 не ознайомлено під підпис із наказом про їх звільнення; в порушення абзацу 1 частини 1 статті 32 Закону України №1105 документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності по вагітності та пологах розглядаються не пізніше 10 днів з дня їх надходження. Так, на ДП МОУ ХКМТЗ листки непрацездатності АДВ №380801 та АДВ №381203 наданий на підприємство 21.12.2017 року, АДВ №153869 03.01.2018 року, АГЦ №392391 03.01.2018, АДВ №381139 21.12.2017 року, АДВ №381465 03.01.2018 року, були розглянуті Протоколом засідання комісії із соціального страхування ДП МОУ ХКМТЗ без дати та номеру та Заяви розрахунку до Фонду соціального страхування в Харківській області лише 01.02.2018 року; в порушення вимог Положення про комісію (уповноваженого) підприємства, установи, організації із загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням № 25 Протокол засідання комісії із соціального страхування ДП МОУ ХКМТЗ без дати та без номеру, оформлений не за типовою формою; в порушення пункту 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58, працівникам ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_1 письмово не повідомлено про необхідність отримати трудову книжку.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 22.08.2018 апеляційна скарга ОСОБА_6 залишена без задоволення. Постанова Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.05.2018 залишена без змін (т. 2, а.с. 14-18).

Статтею 142 КЗпП України передбачено, що трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що на момент звільнення ОСОБА_1 на ДП МОУ «ХКМТЗ» не було правил внутрішнього трудового розпорядку, що є порушенням вимог законодавства про працю, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості з`ясувати існуючий на підприємстві графік роботи, з якого часу починався та у який час закінчувався робочий день, які дні були робочі, а які вихідні.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш, як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року, справа №522/5656/16-ц, провадження №61-1871 св 18.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що встановлені порушення відповідачем процедури прийняття наказу про звільнення ОСОБА_1 призвели до порушення гарантованих Конституцією України трудових прав позивача, в зв`язку з чим позовні вимоги про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення суд першої інстанції обґрунтовано вважав доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 , визначено судом першої інстанції у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Доводів щодо незгоди з визначеним судом розміром недоплаченої заробітної плати, середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та витрат на правничу допомогу апеляційна скарга не містить.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційну скаргу представника ДП залишено без задоволення, підстави для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шеіна Ігоря В`ячеславовича, подану в інтересах Державного підприємства Міністерства оборони України «Харківська контора матеріально-технічного забезпечення», залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18 січня 2021 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук