Єдиний унікальний номер №243/8819/21
Номер провадження №2/243/2600/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

26 жовтня 2021 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Дюміної Н.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Прилуцької А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі № 6 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Слов`янської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2021 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Слов`янської міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, який мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 . Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, у тому числі й житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на будинок в цілому не зареєстроване, земельна ділянка не приватизована. Позивачка є єдиною спадкоємицею після чоловіка, спадщину прийняла своєчасно. 16 липня 2021 року позивачка звернулася до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, однак отримала відмову, у зв`язку з тим, що право власності на вказаний будинок не зареєстроване в КП «БТІ», тобто відсутній правовстановлюючий документ. На земельній ділянці був розташований старий житловий будинок, який належав позивачці та її чоловіку на підставі договору дарування в рівних частках. Вказаний житловий будинок було знесено, на його місці побудовано новий на підставі рішення № 394 від 20 жовтня 1982 року Виконкому Слов`янської районної ради. Будівництво спірного будинку було здійснено у шлюбі, тому позивачу належить Ѕ частка, як спільне сумісне майно подружжя, Ѕ частка, як спадщина після померлого чоловіка. Оскільки рік побудови будинку 1987, господарські будівлі та споруди побудовані також до 05.08.1992 року про, що свідчить технічний паспорт від 15.06.2021 року виготовлений КП «БТІ», копія додана до позовної заяви, то відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних(садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних будівельні споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 19.03.2013 №95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Крім того, п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Держбуду України 24.05.2001 № 127, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001р.за № 582/5773, не належать до самочинного будівництва індивідуальні ( садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року. ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», п.42 «Порядку Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127.

Зазначає, що вищезазначений спадковий житловий будинок не можна віднести до категорії самочинних.

За життя спадкодавець не встиг, відповідно до діючого законодавства, зареєструвати своє право власності на вищезазначене нерухоме майно в КП «БТІ», але введення в експлуатацію житлового будинку умовою набуття права власності до 2004 не було, що відповідало ст.227 ЦК УРСР (редакція 1963 року). Складність у оформленні спадкових прав полягає у тому, що звернувшись до нотаріальної контори, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця.

Відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з заявою про реєстрацію права власності до відділу реєстрації повинен звернутись власник, а оскільки він помер, у відповідності до ч. 4 ст.25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, тому заяву про реєстрацію права власності на житловий будинок подати не можливо. Враховуючи вищенаведене, а також те, що отримання та реєстрація правовстановлюючого документу, у даному випадку, непередбачена чинним законодавством, іншої процедури, окрім звернення до суду, відповідно ч. 1,2,3 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України та ст. 16 ЦК України, не існує.

З огляду на викладене просить визнати право приватної власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_4 , за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на житловий будинок літ. А-1, загальною площею 92,5 м2, житловою площею 57,3 м2, гараж літ. Б-1, сарай літ. В-1, альтанка Г-1,вбиральня душ Д-1, колодязь № 1, огорожа № 2, огорожа № 3, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 14 вересня 2021 року до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору були залучені діти позивачки: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

07 жовтня 2021 року представник позивача надав суду клопотання про уточнення позовних вимог, згідно яких просить визнати право приватної власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_4 , за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на Ѕ частку житлового будинку літ. А-1, загальною площею 92,5 м2, житловою площею 57,3 м2, гараж літ. Б-1, сарай літ. В-1, альтанка Г-1,вбиральня душ Д-1, колодязь № 1, огорожа № 2, огорожа № 3, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на іншу Ѕ частку спірного будинку просить визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 як спільне сумісне майно подружжя набуте під час шлюбу.

Позивач, ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягала.

Представник позивача, адвокат Бондаренко Д.В., який діє на підставі ордеру серії ДН № 153553 від 16 серпня 2021 року, до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 наполягав.

Представник відповідача Слов`янської міської ради, в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, від в.о. міського голови надійшла на адресу суду заява з проханням розгляд справи проводити за його відсутністю. Рішення просив прийняти на розсуд суду.

Треті особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечували.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.ч. 4, 5 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Так в судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено письмовими доказами доданими до матеріалів справи, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уклали шлюб 18 лютого 1981 року, що вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 18 лютого 1981 року.

Договором дарування 12 квітня 1982 року, посвідченого секретарем Билбасівської виконавчої ради Ради народних депутатів трудящих Слов`янського району Донецької було посвідчено, що домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_2 передано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у якості подарунка ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.15).

На підставі рішення виконавчого комітету Слов`янської районної ради депутатів трудящих № 394 від 20 жовтня 1982 року, було дозволено ОСОБА_4 та ОСОБА_1 будівництво житлового будинку в АДРЕСА_2 (а.с. 13).

З довідки від 06 грудня 1982 року, виданій виконавчим комітетом Слов`янської районної ради народних депутатів Донецької області, вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , є індивідуальними забудовниками по АДРЕСА_2 , згідно рішення виконкому районної ради народних депутатів (а.с.13).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 виготовлений на замовлення ОСОБА_1 та з характеристики будинку вбачається, що сам будинок був побудований у 1987 році (а.с.17-19).

Відповідно до довідки КП «Бюро технічної інвентаризації», виданої 06 липня 2021 року року № 1480-18/0.45/01, право власності на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 має технічні характеристики: житловий будинок літ. А, загальною площею 92,5 м2, житловою площею 57,3 м2, гараж літ. Б, сарай літ. В, альтанка Г, вбиральня душ Д, колодязь № 1, огорожа № 2, огорожа № 3. Також зазначено примітку, з якої вбачається, що житловий будинок «А», гараж «Б», сарай «В», альтанка «Г», вбиральня душ «Д» побудовані до 05 серпня 1992 року і згідно Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не є самовільним і дозволу не потребують. Колодязь № 1, огорожа № 2, огорожа № 3 є тимчасовими спорудами і згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 406 не потребують дозвільних документів і не підлягають прийняттю в експлуатацію. Житловий будинок за вказаною адресою, що належав ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого секретарем виконкому Билбсівської селищної ради 12 квітня 1982 року № 96, знесений. Назву вулиці змінено на підставі рішення Билбасівської селищної ради від 20 листопада 2015 року № 7/2-15 (а.с.14).

16 липня 2021 року приватний нотаріус Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Зубкова А.О., видала позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої ОСОБА_7 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 після померлого чоловіка, у зв`язку з тим, що право власності на Ѕ частку спірного будинку за ОСОБА_8 не зареєстроване (а.с.20)

Як встановлено матеріалами справи, 16 липня 2021 року приватний нотаріус Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Зубкова А.О., видала позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого чоловіка на Ѕ частку житлового будинку з господарськими та побутовими будами та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності .

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Матеріалами справи встановлено, що після смерті чоловіка, позивачка у передбачений законом шестимісячний строк звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у видачі свідоцтва через відсутність відомостей та документів, необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Згідно п.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - «Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину».

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про судову практику у справах про спадкування від 30 травня 2008 року № 7» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно роз`яснень, наданих у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Тобто правозастосовна позиція щодо вирішення аналогічних спорів викладена у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, в якому зазначено, що «При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано Свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст.1299 ЦК України).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону України від 17липня 1997року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріус або орган державної реєстрації прав відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину.

Згідно ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом на спірну спадщину, яка складається з Ѕ частини житлового будинку з господарськими та побутовими будовами та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_4 , є його дружина позивачка ОСОБА_1 , яка у строки, визначені положеннями статті 1270 ЦК України, звернулася до органів нотаріату з питання прийняття спадщини та видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину за законом.

Інші спадкоємці за законом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 відмовилися від прийняття спадщини після померлого батька на користь ОСОБА_1 .

Таким чином, виникла ситуація, коли позивачка фактично успадкувала нерухоме майно після смерті чоловіка, однак позбавлена можливості оформити спадщину, оскільки відсутні документи, які б підтверджували право власності спадкодавця на частку нерухомого майна.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», вказано також, що громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збу довані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Частиною першою ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом.

Частина 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року N 1952-IV передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Оскільки реєстрація права власності на нерухоме майно на момент закінчення будівництва спірного будинку законодавчо передбачена не була, та за даними довідки КП «БТІ» житловий будинок літ. А, загальною площею 92,5 м2, житловою площею 57,3 м2, гараж літ. Б, сарай літ. В, альтанка Г, вбиральня душ Д, колодязь № 1, огорожа № 2, огорожа № 3 побудовані до 05 серпня 1992 року і згідно Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не є самовільним і дозволу не потребують, право власності, визнається дійсним і при відсутності його державної реєстрації.

Правомірність набуття та володіння ОСОБА_1 житловим будинком з відповідною часткою господарських і побутових будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ніким та ніколи не заперечувалась та не оскаржувалось.

Зареєструвати право власності на вищевказану частку житлового будинку ОСОБА_1 позбавлена можливості, у зв`язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів на новозбудований у 1987 році будинок, на місці знесеного.

Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.04.2015 року № 79, передбачає, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (присадибних) житлових будинків, господарських будівель і споруд є технічний паспорт.

З дослідженого судом технічного паспорта № НОМЕР_3 , виготовленого КП «БТІ» встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_2 , побудований до 1992 року, позначений на плані: літ. А, загальною площею 92,5 м2, житловою площею 57,3 м2, гараж літ. Б, сарай літ. В, альтанка Г, вбиральня душ Д, колодязь № 1, огорожа № 2, огорожа № 3 ( а.с. 17-19).

Крім того, відповідно до ст.22 КпШС України, який які зберігав чинність до 01.01.2004 року, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми КпШС України та ЦК УРСР, чинні на час виникнення права власності на житловий будинок, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно зі ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньої спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України право власності особи на майно може бути визнано судом, якщо це право не визнається іншою особою.

Враховуючи викладені обставини, оскільки ОСОБА_1 , під час набуття права власності на спірний будинок перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , тому зазначений будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Зважаючи на презумпцію рівності часток подружжя у спільному майні, суд вважає, що спірний будинок належав на праві часткової власності, по Ѕ будинку кожному з подружжя.

З огляду на те, що набуття у власність позивачкою та її померлим чоловіком по Ѕ частині за кожним на спірний будинок, та факт переходу до ОСОБА_1 права на Ѕ частку спірного нерухомого майна в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_4 - підтверджені матеріалами справи, та підтверджено, що позивачка позбавлена можливості в іншому порядку оформити на спірне нерухоме майно своє спадкове право, оскільки нерухоме майно не зареєстровано у встановленому законом порядку, суд, враховуючи положення ст. 328, 392 ЦК України, дійшов висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі та наявні підстави для визнання права власності на спірне нерухоме майно та задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 15-16, 28, 294, 373, 392, 1216-1218, 1220-1223, 1225, 1258, 1261, 1268-1270, 1297 ЦК України, ст. 4-5, 12-13, 128, 130, 141, 206, 211, 223, 247, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Слов`янської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 право приватної власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_4 на Ѕ частину житлового будинку літ. А, загальною площею 92,5 м2, житловою площею 57,3 м2, гараж літ. Б, сарай літ. В, альтанка Г, вбиральня душ Д, колодязь № 1, огорожа № 2, огорожа № 3, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 право приватної власності, як спільне сумісне майно подружжя, набуте під час шлюбу, на Ѕ частину житлового будинку літ. А, загальною площею 92,5 м2, житловою площею 57,3 м2, гараж літ. Б, сарай літ. В, альтанка Г, вбиральня душ Д, колодязь № 1, огорожа № 2, огорожа № 3, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення виготовлений 03 листопада 2021 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Н.О.Дюміна