Провадження №22-ц/812/2001/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 листопада 2021 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Темнікової В.І. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.,

за участі позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №487/2892/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу, яку постановив Заводський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Бобрової Ірини Вячеславівни у приміщенні цього суду 06 серпня 2021 року, повний текст якої складений того ж дня, за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, Центру надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», Центру надання адміністративних послуг Ольшанської селищної ради про витребування майна з чужого незаконного володіння та отриманих доходів за час неправомірного користування майном, про примусове виселення, про визнання права власності в порядку спадкування за законом та покладання обов`язку з видачі свідоцтва про право на спадщину, внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та проведення реєстрації права власності,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2021 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, Центру надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», Центру надання адміністративних послуг Ольшанської селищної ради, в якому просили:

- витребувати майно, а саме: будинок та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та отримані доходи за час неправомірного користування майном;

- поставити питання про примусове виселення відповідача з вказаного будинку та зняття ОСОБА_3 та членів її сім`ї з реєстраційного обліку в міграційній службі та ЦНАПі міськвиконкому;

- визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати нотаріуса видати свідоцтво на право на спадок єдиному спадкоємцю першої черги та замінити Нотаріуса;

- внести зміни до державного реєстру речових прав на нерухоме майно і зареєструвати за мною ОСОБА_2 право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як спадкоємця першої черги після смерті ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , а також внести до реєстрів - права померлих спадкодавців, тому що продовжуються фальсифікації цих реєстрів (повернути права на майно законним власникам).

Позов мотивований тим, що позивачці ОСОБА_2 на підставі спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та бабусі ОСОБА_4 належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці, якій пізніше був присвоєний кадастровий номер :09:012:0004. Однак позивачці чиняться перешкоди у користуванні вказаним спадковим майном сім`єю ОСОБА_6 , яка протиправно захопила будинок та земельну ділянку на підставі незаконного рішення Малокоренихської сільської ради.

Відповідач відмовляється від добровільного повернення позивачці вказаного вище майна житлового будинку та земельної ділянки, а також отриманих від цього майна доходів, а нотаріуси та представники ЦНАП не виконують рішення судів, внаслідок чого позивачка позбавлена можливості користуватися своїм майном.

Посилаючись на викладене, на неодноразові звернення за вирішенням спору у судові інстанції, органи нотаріату та державні органи, а також, що на час передання спірного майна стороннім особам ОСОБА_2 була неповнолітньою, позивачі просили про задоволення позову.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 серпня 2021 р. у відкритті провадження за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, Центру надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», Центру надання адміністративних послуг Ольшанської селищної ради про витребування майна з чужого незаконного володіння, про примусове виселення відповідачів, про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що, згідно із з текстом позовної заяви та доданих до неї документів позовні вимоги фактично стосуються лише позивачки ОСОБА_2 .

Вимоги щодо витребування майна та отримані доходи за час неправомірного користування майном; про примусове виселення відповідачів із вказаного будинку та зняття ОСОБА_3 та членів її сім`ї з реєстраційного обліку в міграційній службі та ЦНАП міськвиконкому; визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування за законом на будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язання нотаріуса видати свідоцтво на право на спадок вже неодноразово були предметом судового розгляду в судах різних інстанцій.

Відтак суд дійшов висновку про неможливість відкриття провадження за даним позовом в частині позовних вимог щодо витребування майна та отриманих доходів за час неправомірного користування майном; про примусове виселення відповідачів із вказаного будинку та зняття ОСОБА_3 та членів її сім`ї з реєстраційного обліку в міграційній службі та ЦНАП міськвиконкому; визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування за законом на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язання нотаріуса видати свідоцтво на право на спадок на підставі п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Також суд вважав, що провадження у справі за позовними вимогами про внесення змін до державного реєстру речових прав на нерухому майно, щодо проведення реєстрації за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок, який знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , не підлягає відкриттю за пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, враховуючи наступне.

Зазначена вище вимога була заявлена разом з вимогою про визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування за законом на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому остання вимога не може бути предметом розгляду по суті, оскільки вже була розглянута та провадження в цій частині не підлягає відкриттю.

За такого, вимога про внесення зміни до державного реєстру речових прав на нерухому майно і реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок як заявлена окремо не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а разом з вимогою внести до реєстрів права померлих спадкоємців відноситься до адміністративної юрисдикції.

При цьому суд керувався позицією, яка висловлена Великою Палатою у постанові від 14 березня 2018 у справі №619/2019/17.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та розглянути позовні вимоги по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що протягом тривалого часу Заводським районним судом не розглядаються позовні вимоги заявника. На її думку, заявлений нею спір є приватно-правовим, а тому суд безпідставно відмовив у судовому захисті з огляду на позицію Верховного Суду, висловлену у справі № 490/5986/17. Позивачка посилається на незаконність висновків суду про те, що вона не має права власності на спірне майно з моменту відкриття спадщини.

Ухвала суду в частині висновків щодо позовних вимог позивачки ОСОБА_2 предметом апеляційного перегляду не була.

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Статтею 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, в тому числі, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в силу положень статті 379 ЦПК України є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд вважав, що є передбачені пунктом 2 частини 1 статті 186 ЦПК України підстави для відмови у відкритті провадження у справі за позовними вимогами про витребування майна та отриманих доходів за час неправомірного користування майном; виселення відповідачів із вказаного будинку та зняття ОСОБА_3 та членів її сім`ї з реєстраційного обліку в міграційній службі та ЦНАП міськвиконкому; визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування за законом на будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язання нотаріуса видати свідоцтво на право на спадкове майно, оскільки вони неодноразово були предметом судового розгляду в судах різних інстанцій.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду щодо позовних вимог, заявлених ОСОБА_1 .

Пунктом 2 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 223 ЦПК України після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі.

Підстава позову - це фактичні обставини (юридичні факти), на яких ґрунтується вимога позивача, та з наявністю або відсутністю яких закон пов`язує виникнення чи припинення матеріально-правових відносин між сторонами.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення.

Згідно позовної заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посилаючись на порушення відповідачами внаслідок неправомірного заволодіння належного на праві власності бабусі та батькові ОСОБА_7 житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , прав ОСОБА_7 на це спадкове майно просили:

- витребувати майно, а саме: будинок та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та отримані доходи за час неправомірного користування майном;

- поставити питання про примусове виселення відповідача з вказаного будинку та зняття ОСОБА_3 та членів її сім`ї з реєстраційного обліку в міграційній службі та ЦНАПі міськвиконкому;

- визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати нотаріуса видати свідоцтво на право на спадок єдиному спадкоємцю першої черги та замінити Нотаріуса;

- внести зміни до державного реєстру речових прав на нерухоме майно і зареєструвати за мною ОСОБА_2 право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як спадкоємця першої черги після смерті ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , а також внести до реєстрів - права померлих спадкодавців, тому що продовжуються фальсифікації цих реєстрів (повернути права на майно законним власникам).

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за частиною заявлених позовних вимог на підставі пункту 2 частини 1 статті 186 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що аналогічні позовні вимоги вже розглянуті судами, а саме:

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2014 (справа №487/2117/14-ц) позов ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради, Третьої Державної миколаївської нотаріальної контори, Державної реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, ОСОБА_3 про скасування реєстрації, витребування майна, виселення, визнання права власності в порядку спадкування, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково; зобов`язано Державну реєстраційну службу Миколаївського міського управління юстиції зареєструвати скасування свідоцтва про право власності на ім`я ОСОБА_3 на нерухоме майно, серії НОМЕР_1 видане 28 лютого 2005 року на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради №327 від 22 лютого 2005 року відповідно до постанови Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 березня 2013 року; визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та бабусі ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 ; в задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 23 вересня 2014 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2014 року про визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування за законом та додаткове рішення цього суду від 12 червня 2014 року скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення; у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Миколаївської міської ради, Третьої миколаївської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок ( АДРЕСА_1 ) після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено; рішення суду в частині вимог щодо виселення, витребування майна, стягнення матеріальної шкоди, про зобов`язання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину залишити без змін.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 січня 2015 року (справа № 487/8176/14-ц), яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 04 березня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Міграційної служби м. Миколаєва про зняття із реєстрації відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 04 березня 2015 року ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 січня 2015 року про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори, Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції про визнання права власності на житловий будинок ( АДРЕСА_1 ), видачі свідоцтва про право на спадщину, витребування вказаного будинку, виселення з нього та стягнення матеріальної шкоди залишено без змін.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2016 року (справа № 487/7408/14-ц) у задоволенні позову ОСОБА_2 до Миколаївського міського бюро технічної інвентаризації, Миколаївської міської ради, Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори, Реєстраційної служби Миколаївського міського управління Юстиції Миколаївської області, за участю прокуратури Заводського району м. Миколаєва, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 про скасування реєстрації права власності, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 22 квітня 2016 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2016 року в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_2 до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори про зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину за законом скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення; вимоги ОСОБА_2 до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори про зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину за законом задоволено частково; визнано неправомірною відмову Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори від 09 серпня 2013 року щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 ; зобов`язано Третю Миколаївську державну нотаріальну контору розглянути питання щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2016 року (справа № 487/1340/16-ц) у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення отриманих доходів за час неправомірного користування майном та виселення відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 16 серпня 2016 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про витребування майна та усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення; позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про витребування майна та усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення задоволено; зобов`язано ОСОБА_3 передати ОСОБА_4 будинок АДРЕСА_1 та усунути перешкоди ОСОБА_4 у користуванні вказаним житловим будинком шляхом виселення ОСОБА_3 з цього будинку; в іншій частині рішення залишено без змін; вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 16 серпня 2016 року скасовано, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2016 року залишено в силі.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2016 року (справа № 487/3759/16-ц) у задоволенні позову ОСОБА_2 до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори, Заводського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв, Миколаївської міської ради про зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину за законом, зобов`язання видати дублікат свідоцтва про право власності на майно, визнати правовстановлюючим документом свідоцтво про право власності за 1979 рік на ім`я ОСОБА_4 , відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2018 року (справа № 487/4103/17), яке було залишено без змін постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 11 вересня 2018 року, постановою Верховного Суду від 04 квітня 2019 року, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до ЦНАП Міськвиконкому м. Миколаєва, Третьої державної нотаріальної контори, третя особа ОСОБА_3 , про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

З наведених судових справ вбачається, що ОСОБА_1 , яка є позивачем у справі, що переглядається, не була позивачем у вказаних справах, а тому рішення, які набрали законної сили, не є тотожним до позову, який розглядається за складом його учасників.

За такого суд помилково відмовив у відкритті провадження щодо частини позовних вимог, заявлених ОСОБА_1 на підставі пункту 2 частини 1 статті 186 ЦПК України.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та проведення реєстрації права власності за ОСОБА_2 .

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про віднесення таких вимог до адміністративної юрисдикції.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

За змістом частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У частині першій статті 1 ЦК України указано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Пунктами 1-9 частини першої статті 4 КАС України встановлено визначення наступних термінів:

адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

адміністративний суд - суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ;

адміністративне судочинство - діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом;

суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;

позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду;

відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Отже, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Такий висновок викладений у пункті 27 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 278/2191/16-ц.

У справі, яка розглядається, позивачка ОСОБА_1 просить суд внести зміни до державного реєстру речових прав на нерухому майно і зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок, який знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно із наведеним у позовній заяві обґрунтуванням заявлених позовних вимог, позивачка вважала, що внесення вказаних нею відомостей до державного реєстру є наслідком набуття ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Будь-яких позовних вимог до суб`єктів владних повноважень щодо визнання їх дій, вчинених на виконання управлінських функцій, неправомірними нею не заявлено.

За такого з урахуванням характеру спірних правовідносин, щодо вирішення яких заявлений позов, складу учасників справи, суд помилково вважав, що вказані позовні вимоги мають розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки вони є приватноправовими і підлягають розглядові в порядку цивільного судочинства, тому відсутні підстави для відмови у відкритті провадження у справі щодо позовних вимог ОСОБА_1 про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та проведення реєстрації права власності за ОСОБА_2 .

За такого колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги.

Оскільки ухвала суду про відмову у відкритті провадженні у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 постановлена з порушенням вимог процесуального закону її на підставі пункту 4 статті 379 ЦПК України необхідно скасувати, а справу в цій частині повернути до суду для продовження розгляду.

Колегія суддів відхилила заявлене ОСОБА_1 клопотання про постановлення окремої ухвали по справі про порушення дисциплінарного або кримінального провадження та направлення їх в органи Прокуратури, ДБР, НАБУ у зв`язку із ненаданням нотаріусом та іншими особами відповідних послуг, оскільки предметом апеляційного перегляду була ухвала про відкриття провадження у справі, тому на цій стадії судового розгляду а ні судом першої інстанції, а ні судом апеляційної інстанції фактичні обставини спору та, відповідно, законність діяльності нотаріуса та інших осіб не встановлювались, тому питання щодо постановлення окремої ухвали відповідно до положень статті 362 ЦПК України є передчасним.

З огляду на положення статті 141 ЦПК України відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 серпня 2021 року в частині відмови у відкритті провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, Центру надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», Центру надання адміністративних послуг Ольшанської селищної ради про витребування майна з чужого незаконного володіння та отриманих доходів за час неправомірного користування майном, про примусове виселення, про визнання права власності в порядку спадкування за законом та покладання обов`язку з видачі свідоцтва про право на спадщину, внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та проведення реєстрації права власності скасувати, справу в цій частині повернути до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: В.І. Темнікова

Ж.М. Яворська

_____________________________________________

Повний текст постанови складений 12 листопада 2021 року