РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутого майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 1 400 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 38 444 грн. 00 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що в березні 2020 року він перебував за кордоном, а саме в Республіці Польща. Після його повернення в Україну, так як він не мав власного житла, він орендував кімнату в гуртожитку на АДРЕСА_1 . В середині серпня він знаходився в медичному закладі «Діагностичний центр», де його оперували. Тому зароблені ним кошти у сумі 1 400 дол. США він передав своїй дочці ОСОБА_5 , яка проживає разом із його сестрою ОСОБА_3 . Зі слів його дочки, кошти в сумі 1400 дол. США вона передала для своєї тітки ОСОБА_3 . В подальшому він попросив ОСОБА_3 повернути йому кошти, однак вона відмовилася. Тому він змушений був звернутися в поліцію із заявою про вчинення кримінального правопорушення. 04 серпня 2020 року до ЄРДР було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України. 19 серпня 2020 року дізнавачем - інспектором сектору дізнання Рівненського ВП ГУ НП України в Рівненській області лейтенантом поліції Бартош В.В. було проведено одночасний допит його та його сестри ОСОБА_3 , де остання повідомила, що в липні 2020 року ОСОБА_5 передала їй грошові кошти в сумі 1400 дол. США, дані гроші передав їй ОСОБА_1 на зберігання, аргументуючи це тим, що в нього є гральна залежність, і після того, коли ОСОБА_1 попросив її повернути йому вищезазначені грошові кошти, вона відмовила, аргументуючи це тим, що віддала їх знайомим, в яких брала позику для купівлі йому квартири. При цьому позивач зазначає, що він не надавав згоди на те, щоб кошти в розмірі 1 400 дол. США були передані третім особам та не надавав будь-якого дозволу на розпорядження ними. 15 квітня 2021 року на адресу відповідача було направлено вимогу про повернення коштів в сумі 1 400 дол. США, однак, відповіді не отримано, кошти не повернуті.

16 вересня 2021 року відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову, оскільки як вказано у самому позові та нею не заперечується грошові кошти у зазначеному розмірі ОСОБА_1 передав своїй дочці ОСОБА_5 , а не їй, а відтак правова природа грошових коштів, переданих батьком своїй дочці, - зовсім інша, аніж та, що зазначена у позові та за жодних обставин такі грошові кошти, передані без жодних зобов`язань на їх повернення, не можуть вважатись безпідставно набутими в розумінні ст. 1212 ЦК України. У свою чергу, в подальшому, після того як грошові кошти були подаровані дочці, вони стали її особистою приватною власністю, якими вона, як їх власник, має право на власний розсуд розпоряджатися та користуватися, а відтак предмет спору між сторонами у справі взагалі відсутній. У свою чергу, дочка позивача ОСОБА_5 , після набуття грошових коштів у власність, розпорядилась ними на власний розсуд - передала їх відповідачу, яка виховує дочку позивача, з метою повернення частини суми грошової позики на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які надавали грошову позику з метою купівлі квартири позивачем у справі.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 позов підтримали з мотивів у ньому наведених, просили задовольнити. Окрім того, позивач вказав, що він передав кошти в розмірі 1 400 дол. США своїй дочці ОСОБА_5 , для того, щоб вона передала їх відповідачу на зберігання. В подальшому відповідач відмовилася йому повертати вказані кошти. Він дійсно звертався до поліцію по факту неповернення йому грошових коштів, але згодом, за порадою адвоката, написав заяву про закриття справи і вказав в заяві про те, що майнових претензій немає.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити з мотивів наведених у відзиві на позов.

16 вересня 2021 року відповідачем подано заяву про відвід судді, в задоволенні якої ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 вересня 2021 року відмовлено.

16 вересня 2021 року відповідач подала заяву про виклик та допит свідків, яка ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 21 вересня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволена.

Заслухавши учасників судового процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи і наявні у них докази, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом та визнається сторонами літом 2020 року ОСОБА_1 передав своїй неповнолітній дочці ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 1 400 дол. США.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи, що ці обставини визнаються позивачем та відповідачем, а у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, відтак вони не підлягають доказуванню.

При цьому, як вказує позивач, він ці кошти передав через свою дочку ОСОБА_5 для ОСОБА_3 на зберігання, однак остання відмовилася йому їх повертати.

04 серпня 2020 року позивач звернувся із заявою до Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області про вчинення кримінального правопорушення, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04 серпня 2020 року.

19 серпня 2020 року під час одночасного допиту ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , остання показала, що в липні 2020 року до неї підійшла дочка її брата ОСОБА_5 та передала їй грошові кошти в сумі 1400 дол. США. Дані гроші з її слів їй передав її брат на зберігання, аргументуючи це тим, що в нього є гральна залежність. В той час коли її брат перебував на лікуванні в медичному закладі, вона взяла з тієї суми 100 дол. США для купівлі йому медичних препаратів. Після виписки брата з лікарні, вона запропонувала йому пожити в неї, однак відразу повідомила, що він зможе знаходитися в її квартирі до 01 серпня 2020 року, оскільки до неї приїжджає її рідня. Після того, коли брат попросив її повернути йому вищезазначені грошові кошти, вона відмовила, аргументуючи це тим, що віддала їх знайомим, в яких брала позику для купівлі йому квартири, що слідує з протоколу одночасного допиту осіб від 19 серпня 2020 року.

Також, як визнається обома сторонами, позивач подав до Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області заяву про закриття кримінального провадження, де вказав, що майнових претензій ні до кого немає.

15 квітня 2021 року представник позивача ОСОБА_2 направила вимогу до ОСОБА_3 про повернення грошових коштів в розмірі 1 400 дол. США.

А тому позивач, звертаючись із позовом до суду, просить стягнути з відповідача на його користь 1 400 дол. США на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Однак, відповідач ОСОБА_3 заперечує щодо задоволення позову з огляду на те, що спірні кошти були передані ОСОБА_1 не їй, а його неповнолітній дочці ОСОБА_5 .

Зокрема, свідок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є неповнолітньою і була допитана судом за участю представника органу опіки та піклування ОСОБА_8 , в судовому засіданні показала, що є дочкою позивача, а відповідач є її опікуном. Літом 2020 року вона отримала як подарунок від свого батька ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1 400 дол. США. Вона віднесла ці кошти своєму опікуну ОСОБА_3 і вони їх відклали. Через деякий час необхідно було віддавати борг, оскільки для купівлі квартири ОСОБА_1 брав у ОСОБА_3 грошові кошти, а остання їх позичила у своїх знайомих, тому вони ці кошти віддали на погашення боргу.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що відповідача вона знає давно, вони товаришують. Їй відомо, що відповідач ОСОБА_3 підтримувала свого брата ОСОБА_1 , лікувала, кормила та давала йому гроші, при цьому також виховує його дочку. В 2019 році ОСОБА_3 позичила у неї 1 000 дол. США для того, щоб купити своєму брату квартиру. Після того, як брат дав їм 1 400 дол. США, вони віддали їй 1 000 дол. США. Зі слів відповідача ці кошти позивач дав на виховання дитини.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що є сусідкою відповідача ОСОБА_3 . В 2019 році ОСОБА_3 позичила в неї 500 дол. США на півроку для свого брата, однак не повертала їх цілий рік. В червні 2020 року ОСОБА_3 повернула їй вказані кошти.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 17 травня 2019 року ОСОБА_1 придбав квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , за 301 000 грн. 00 коп. у ОСОБА_9 .

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави дійти висновку, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

За змістом ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, до предмету доказування у даній справі входить встановлення факту безпідставного набуття майна - грошових коштів, належних позивачу, відповідачем ОСОБА_3 .

Розглядаючи заявлені позовні вимоги до ОСОБА_3 , суд враховує, що остання не отримувала грошові кошти від ОСОБА_1 . Як визнається позивачем та відповідачем грошові кошти в сумі 1 400 доларів США ОСОБА_1 передав своїй дочці ОСОБА_5 .

В порушення статей 12, 81 ЦПК України позивач не надав належних та допустимих доказів щодо передачі ним коштів саме відповідачу.

З урахуванням наведеного, судом не було встановлено в діях ОСОБА_3 факту набуття або збереження майна за рахунок ОСОБА_1 без достатньої правової підстави. Відтак немає підстав для застосування до спірних правовідносин статті 1212 ЦК України, оскільки відповідач не є особою, яка безпідставно набула кошти.

Враховуючи, що судом встановлено, що спірні кошти позивачем відповідачу не передавалися, а тому вона є неналежним відповідачем за вимогами про повернення коштів на підставі статті 1212 ЦК України, відтак заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутого майна відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: с. Залісся, Здолбунівський район, Рівненська область, РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складене 02 листопада 2021 року.

Суддя О.О. Першко