328/110/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області в складі головуючого судді Андрущенка О.Ю.,

розглянувши клопотання ОСОБА_1 , яке подано представником ОСОБА_2 , про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду на території України,

встановив

До Токмацького районного суду Запорізької області надійшло клопотання ОСОБА_1 , яке подано представником ОСОБА_2 , боржник: ОСОБА_3 про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду на території України, а саме: просила визнати та надати дозвіл на примусове виконання рішення Октябрського районного суду м. Бєлгорода від 19 жовтня 2020 року по цивільній справі № 2-4033/2020 щодо стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 щомісячно аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 9364 руб., що складає 1 прожитковий мінімум для дітей, встановлений за II квартал 2020 року в Бєлгородській області, до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією стягнутих аліментів у встановленому ст. 117 СК Російської Федерації порядку, починаючи з 01 вересня 2020 року. Просила стягнуті в примусовому порядку кошти перераховувати на розрахунковий рахунок отримувача Паталахи Анни Олександрівни.

Вивчивши клопотання та матеріали додані до нього, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 466 ЦПК України до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким міжнародним договором, який регулює правові зносини України та Російської Федерації і згоду на обов`язковість якого надана Верховною Радою України є Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, укладена державами-членами Співдружності Незалежних Держав у м. Мінську 22.01.1993 року (далі Мінська конвенція).

Відповідно до п. «б» ч. 2 ст. 53 Мінської конвенції до клопотання додається документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена.

Таким документом є оригінал або засвідчена копія документу, за допомогою якого мав здійснюватися виклик згідно з міжнародним договором або законодавством держави, де розглядалася справа (Постанова Пленуму Верховного суду України № 12 від 24.12.1999 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України»).

Згідно ч. 1 ст. 4 Мінської конвенції установи юстиції Договірних Сторін надають правову допомогу у цивільних, сімейних і кримінальних справах відповідно до положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 5 Мінської конвенції при виконанні цієї Конвенції компетентні установи юстиції Договірних Сторін зносяться один з одним через свої центральні органи, якщо тільки цією Конвенцією не встановлений інший порядок зносин.

Згідно з ст. 6 Мінської конвенції Договірні Сторони надають один одному правову допомогу шляхом виконання процесуальних і інших дій, передбачених законодавством запитуваної Договірної Сторони, зокрема складання і пересилання документів, проведення обшуків, вилучення, пересилання і видачі речових доказів, проведення експертизи, допиту сторін, обвинувачених, свідків, експертів, порушення карного переслідування, розшуку і видачі осіб, що вчинили злочини, визнання і виконання судових рішень по цивільним справам, вироків у частині цивільного позову, виконавчих написів, а також шляхом вручення документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Мінської конвенції при виконанні доручення про надання правової допомоги запитувана установа застосовує законодавство своєї країни.

Таким чином, виклик громадян України в судові засідання судових органів Російської Федерації та вручення процесуальних документів здійснюється в рамках правової допомоги відповідно до вимог Мінської конвенції відповідно до вимог законодавства України (направлення встановлених запитів через органи юстиції).

Необхідність застосування процедур міжнародної правової допомоги під час розгляду цивільних справ за участю іноземних громадян передбачена ч. 4 ст. 407 ЦПК РФ.

Так, представником ОСОБА_1 додано скановану довідку Октябрського районного суду міста Бєлгорода від 11.01.2021 № П-408/2-4033/2020 згідно якої слідує, що відповідач ОСОБА_3 про розгляд справи повідомлявся рекомендованим відправленням за адресою: Україна, Запорізька область, м. Токмак, вул. 14 Вересня, 92. Конверт повернувся до Октябрського районного суду м. Бєлгорода з відміткою про закінчення терміну зберігання.

З огляду на викладене та вимоги Мінської конвенції, суд вважає про відсутність належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 , який не приймав участі в процесі, був в належному порядку і вчасно викликаний в суд.

Таким чином, клопотання та додані документи не відповідають вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 466 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 466 ЦПК України суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що клопотання ОСОБА_1 про визнання і виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню на підставі міжнародного договору, відповідно до ч.4 ст. 466 ЦПК України підлягає залишенню без розгляду та поверненню заявнику.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 465-466 ЦПК України, суд, -

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 , яке подано представником ОСОБА_2 , боржник: ОСОБА_3 про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду на території України, а саме: рішення Октябрського районного суду м. Бєлгорода від 19 жовтня 2020 року по цивільній справі № 2-4033/2020 - залишити без розгляду та повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення (ухвала), якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя