ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/143/19 Номер провадження 22-ц/814/1753/21Головуючий у 1-й інстанції Грузман Т. В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Гальонкіна С.А., Хіль Л.М.

Cекретарів Міщенко Я.О., Ракович Д.Г.

Розглянула в порядку спрощеного провадження, з повідомленням учасників справи, цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та представників ОСОБА_2 - адвокатів Шаталової Олени Володимирівни та Шаталова Сергія Володимировича на рішення Оржицького районного суду Полтавської області в складі судді Грузман Т.В. від 17 травня 2021 року, повний текст рішення виготовлено 22 травня 2021 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Оржицького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, третя особа Приватне сільськогосподарське підприємство "Приват Агро" про обчислення розміру заборгованості за аліментами,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 19229,96 грн.

Вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 02.04.2010 року на користь позивача стягнуто аліменти на утримання 2 неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частина заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 16.04.2010 року було видано виконавчий лист № 2-87/2010, який передано на примусове виконання до відділу ДВС.

Після досягнення старшою донькою повноліття, з 11.03.2017 року з ОСОБА_2 почали стягуватись аліменти лише на утримання сина, про що Оржицьким районним судом Полтавської області 14.05.2018 року винесено рішення про корегування розміру аліментів з боржника та стягнуто на її користь ј частину всіх його доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач ухиляється від регулярної сплати аліментів, що призвело до існування заборгованості, яка відповідно до розрахунку від 29.01.2019 року № 15.20-34/750, обчисленого виконавцем Оржицьким РВДВС ГТУЮ у Полтавській області, становить 19229,96 грн.

Враховуючи, що вказана заборгованість виникла з вини боржника, останній повинен нести відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді пені, розмір якої з огляду на положення ч.1 ст. 196 СК України дорівнює розміру заборгованості, що становить 19229,96 грн.

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про обчислення розміру заборгованості за аліментами, в якому просив провести обчислення розміру заборгованості за аліментами, які він повинен сплачувати на користь ОСОБА_1 станом на 29.01.2019 року та визначити такий розмір в 319,46 грн.

Зустрічний позов вмотивований тим, що державний виконавець, здійснюючи обчислення розміру заборгованості допустив численні помилки, а тому такий розрахунок є неправомірним. Так, державний виконавець формуючи розрахунок заборгованості, який був наданий в якості доказу суду в обґрунтування вимог ОСОБА_1 , здійснив нарахування орендної плати за користування земельною ділянкою, яка перебуває у його власності не за всі роки, а лише за період з 2014 р. по 2017р., не дивлячись на те, що йому було достеменно відомо про наявність такого доходу як оплата за передачу в оренду земельної ділянки. Його вини в тому, що державним виконавцем не здійснювались відрахування з його доходу у вигляді орендної плати на користь стягувача не має, що виключає покладання на нього відповідальності за прострочення сплати аліментів у вигляді пені.

Враховуючи наявність спору зі стягувачам з приводу розміру аліментів, просить суд провести обчислення такого розміру згідно до ч.3 ст. 195 СК України.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від17 травня 2021 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Оржицького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) за участі третьої особи Приватного сільськогосподарського підприємства «ПриватАгро» про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Оржицького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) за участі третьої особи Приватного сільськогосподарського підприємства «ПриватАгро» про обчислення розміру заборгованості за аліментами - відмовлено.

Відмова в задоволенні позову ОСОБА_1 обґрунтована відсутністю вини ОСОБА_2 у несвоєчасній виплаті аліментів, що виключає покладення на боржника відповідальності, передбаченої положеннями ст. 196 СК України.

Стосовно зустрічного позову ОСОБА_2 про обчислення розміру заборгованості по аліментах, суд дійшов висновку щодо невірно обраного ним способу захисту своїх прав як сторони виконавчого провадження, у зв`язку з чим відмовив в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невірну оцінку доказів по справі, просить рішення в цій частині скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог.

Зокрема вказує, що суд не дав належної оцінки довідці-розрахунку від 29.01.2019, складеної державним виконавцем Оржицького РВДВС, з якої вбачається наявність заборгованості по аліментах в сумі 19299,96 грн.

Окрім того, суд не виключив з числа доказів висновок експерта, яким хоча й не підтверджується розмір заборгованості, але не спростовується наявність заборгованості та ухилення відповідача від сплати аліментів.

Також не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні зустрічних вимог, представники ОСОБА_2 - адвокати Шаталова О.В. та Шаталов С.В. подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення в цій частині скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог та визначити розмір заборгованості по аліментах станом на 29.01.2019 року в сумі 663,97 грн.

Зазначають, що суд при розгляді зустрічного позову дійшов помилкового висновку щодо невірно обраного ОСОБА_2 способу захисту порушених прав та необхідності звернення до суду згідно із Законом України «Про виконавче провадження», та у відповідності до ст. 447 ЦПК України оскаржувати дії чи бездіяльність державного виконавця. Вказують, що суд безпідставно залишив поза увагою положення ч. 3 ст. 195 СК України, яка передбачає порядок вирішення саме судом спорів стосовно розміру заборгованості.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги адвокатів Шаталова О.В. та Шаталов С.В. в інтересах ОСОБА_2 .

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 02.04.2010 року на користь ОСОБА_1 з колишнього чоловіка ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання 2 неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частина заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

16.04.2010 року на підставі рішення суду видано виконавчий лист № 2-87/2010 та передано на примусове виконання до відділу ДВС.

Після досягнення старшою дитиною - ОСОБА_4 повноліття, з 11.03.2017 року з боржника ОСОБА_2 аліменти стягувались лише на утримання неповнолітнього сина. У зв`язку з чим, Оржицьким районним судом Полтавської області 14.05.2018 року прийнято рішення про корегування розміру аліментів та стягнуто з нього ј частину всіх доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно наданого позивачем ОСОБА_1 розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 29.01.2019 року № 15.20-34/750, обчисленого державним виконавцем Оржицьким РВДВС ГТУЮ у Полтавській області у відповідності до виконавчого листа № 2-87/10 від 16.04.2010 року борг ОСОБА_2 зі сплати аліментів перед стягувачем становить 19229,96 грн.

В ході розгляду справи, представником позивача ОСОБА_2 надано власний контррозрахунок, згідно якого заборгованість по аліментам саном на 29.01.2019 року становить 319,46 грн.

Крім того, ОСОБА_2 приєднав до справи довідку-розрахунок загальної заборгованості перед стягувачем ОСОБА_1 станом на 01.09.2017 р. в сумі 4376,27 грн. та аналогічну довідку станом на 30.03.2018 р. із визначеним розміром заборгованості в сумі 49,02 грн., яка складена державним виконавцем з урахуванням наявних у виконавчому провадженні квитанцій.

Зважаючи на вказані розбіжності в розмірах існуючої заборгованості по аліментах, суд, за клопотанням адвоката Шаталової О.В. призначив судово-економічну експертизу для з`ясування обґрунтованої та фактичної заборгованості.

Згідно висновку експерта № 14019 від 25.01.2021 року за період з березня 2010 року по січень 2019 року заборгованість ОСОБА_2 по аліментам у сумі 19229,96 грн. документально не підтверджується.

Також висновком експертизи встановлено, що згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, з урахуванням доходів отриманих від надання в оренду земельних паїв за ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2010 по 4 квартал 2018 рахується заборгованість в розмірі 663,97 грн., а відповідно до даних вказаних у довідках ПСП «Приват Агро» про суми виплачених доходів, отриманих від надання в оренду земельних паїв та утриманих податків з ОСОБА_2 за період з 2010 по 2018, станом на 29.01.2019 за останнім рахується заборгованість в розмірі 629,05 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції встановив неналежне примусове виконання державним виконавцем рішення Оржицького районного суду, відсутність вини самого боржника у несвоєчасній виплаті аліментів з такого виду доходу як орендна плата за належну йому земельну ділянку, що виключає покладення на останнього відповідальності за прострочення сплати аліментів у вигляді пені.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 як боржник у виконавчому провадженні мав звернутися до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця в порядку ст. 477 ЦПК України, а не в порядку позовного провадження. Встановивши обрання позивачем невірного способу захисту свого права, місцевий суд відмовив в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову, про те не погоджується з вирішенням спору в частині зустрічного позову.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що на даний час на виконанні Оржицького районного відділу ДВС на підставі виконавчого листа № 539/842/17 від 19.05.2017 перебуває виконавче провадження № 18735396 по примусовому виконанню виконавчого листа № 543/209/18, виданого 22.06.2018 р. Оржицьким районним судом про збільшення розміру аліментів з 1/6 до ј частини всіх видів доходу (заробітку) ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, з 20.06.2017 у Оржицького відділу ДВС на підставі виконавчого листа № 539/842/17 від 19.05.2017 перебувало виконавче провадження ВП № 54171318 щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/3 частина з усіх видів доходів (заробітку) починаючи з 29.03.2017 року, але не більше ніж до досягнення нею 23 річного віку.

22.06.2017 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та зобов`язано ПСП «ПриватАгро» як підприємство за місцем його роботи здійснювати утримання аліментних платежів на користь стягувача ОСОБА_4 з земельного паю, де заборгованість становить лише 1570,33 грн.

До цього часу діяла постанова від 22.10.2014 про стягнення із заробітної плати пенсії та інших доходів боржника ОСОБА_2 , винесена державним виконавцем Оржицького ДВС на підставі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на корись ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, яка була направлена на виконання в ПСП «Приват Агро» як орендарю належного боржнику земельного паю.

В межах примусового виконання судового рішення, 27.07.2017 державний виконавець звертався до ПСП «ПриватАгро» з листом № 11.20-35/3758, в якому вказував про існування по виконавчому листу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 3150,33 грн. та повідомляв про необхідність стягнути аліментні платежі з орендної плати перераховувати виключно на депозитні рахунки відділу ДВС.

21.08.2017 згідно платіжного доручення № 1527 від 21.08.2017 ПСП «ПриватАгро» перерахувало кошти у розмірі 12962,42 грн. на картковий рахунок ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою № 71 від 27.09.2017, що значно перевищувало існуючу на той час заборгованість по даному виконавчому листу.

Про факт припинення навчання своєї доньки, стягувач ОСОБА_1 . Оржицький районний відділ ДВС, а також підприємство, на якому здійснювались відрахування, не повідомила, внаслідок чого останнє перерахувало на її картковий рахунок вищевказані кошти, що призвело до утворення переплати по аліментам у розмірі 10286,12 грн., яка в подальшому була стягнута з ОСОБА_4 судовим рішенням як надмірно сплачена.

В подальшому рішенням Оржицького районного суду від 14.05.2018 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та збільшено розмір стягуваних з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 з 1/6 частини до ј частини усіх видів його заробітку, починаючи з 23.08.2018 до досягнення дитиною повноліття.

10.01.2019 р. стягувач звернулась до районного відділу ДВС із заявою здійснити новий перерахунок заборгованості по аліментам, оскільки боржником отримувалась орендна плата за зданий в оренду земельний пай в період з 2010-2018 років.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

З системного аналізу сімейного законодавство вбачається, що обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається саме на боржника.

Заперечуючи наявність своєї вини у виникненні заборгованості по аліментам, боржник стверджував, що остання утворилась не внаслідок його протиправної поведінки, а у зв`язку з нерегулярними відрахуваннями аліментних платежів з нарахованої йому орендної плати за земельний пай.

Відповідно до ч.1 ст. 69 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції на час виниклих спірних правовідносин) підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти стягувачу у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щокварталу надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Наявність в матеріалах виконавчого провадження вказаних звітів свідчить про проведення розрахунку за аліментами, а відсутність свідчить про вину підприємств, установ, організацій, фізичних осіб у неподанні звітності, але не про винуватість платника аліментів в ухиленні від сплати аліментів.

Як пояснили допитані в судовому засіданні свідки - бухгалтер та заступник головного бухгалтера ПСП «Приват Агро», підприємство на виконання листів державного виконавця здійснювало відповідні перерахування на картковий рахунок ОСОБА_1 .

На підставі вірно встановлених фактичних обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що виникнення заборгованості зі сплати аліментів з виду доходу як «плата, отримана за передачу в оренду земельної ділянки (паю)», не пов`язується з волею боржника та не свідчить про наявність його вини, оскільки стягнення проводиться відповідним підприємством, установою, а контроль за таким стягненням покладено саме на державного виконавця.

В разі утворення заборгованості за такими виплатами відповідальність за виникнення заборгованості покладається саме на державного виконавця, а не боржника.

Що стосується висновку суду про помилковість обраного ОСОБА_2 способу захисту свого права і прийняття у зв`язку цим рішенням про відмову в заводнені зустрічного позову, колегія суддів зауважує наступне.

Частиною першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Відповідно до ч.8 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Стаття 195 СК України встановлює порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу).

Згідно ч.3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Право та порядок на звернення до суду за захистом визначається процесуальним законом.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи те, що спір між сторонами виник щодо розміру заборгованості за аліментами, такий спір відповідно до закону підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження з дотриманням процедури, визначеної відповідним процесуальним законом, що узгоджується з пунктом 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 (з відповідними змінами) і підтверджується судовою практикою Верховного Суду (правовий висновок в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №201/10329/16-ц).

В даному випадку, будучи не згодний з визначеним розміром заборгованості по аліментам, вважаючи його помилковим та таким, що порушує його права як стягувача, оскільки тягне негативні для нього наслідки, в тому числі і визначені ст. 196 СК України, ОСОБА_2 звернувся до суду за судовим захистом в порядку ч.3 ст. 195 СК України.

Враховуючи викладене, необхідно дійти висновку по наявність цивільного спору між платником аліментів ОСОБА_2 та стягувачем ОСОБА_1 з приводу обчислення розміру аліментів, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

На вказанні обставини, суд першої інстанції належної уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про відмова в задоволені зустрічних вимог з підстав невірно обраного позивачем способу захисту своїх прав.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення зустрічних вимог ОСОБА_2 .

При вирішенні спору в частині визначення розміру заборгованості по аліментам, колегія суддів вважає за необхідне взяти до уваги висновки проведеної по справі судово-економічної експертизи, які в цій частині є належним та допустимим доказом, оскільки містять інформацію про предмет спору.

Так, експертом встановлено, що згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, з урахуванням доходів отриманих від надання в оренду земельних паїв за ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2010 по 4 квартал 2018 рахується заборгованість в розмірі 663,97 грн.,

За вказаних обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , доводи якої не спростовують висновки суду першої інстанції в цій частині.

Так, апеляційна скарга не містить нових фактів чи доказів, які б свідчили про наявність вини ОСОБА_2 в утворенні заборгованості по аліментам, яка є основною підставою для притягнення його як боржника до відповідальності за ст. 196 СК України.

Сама по собі надана стягувачем ОСОБА_1 довідка про існування станом на 29.01.2021 заборгованості по аліментам ще не є достатньою правовою підставою для покладення на відповідача відповідальності у вигляді пені за прострочення сплати аліментів. Тим більше, що за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, визначений державними виконавцем розмір заборгованості по аліментам не знайшов свого підтвердження.

Інші доводи апеляційної скарги стосується переоцінки доказу по справі у вигляді судово-економічної експертизи, що також не дає підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального процесуального права при вирішенні спору за первісним позовом.

За казаних обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції ї в цій частині без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 2 375, 376 ч.1 п.п. 3, 4, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 17 травня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів залишити без змін.

Апеляційну скаргу представників ОСОБА_2 - адвокатів Шаталової Олени Володимирівни та Шаталова Сергія Володимировича задовольнити.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 17 травня 2021 року в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Оржицького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про обчислення розміру заборгованості за аліментами скасувати, ухваливши нове.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Оржицького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про обчислення розміру заборгованості за аліментами задовольнити частково.

Визначити розмір заборгованості ОСОБА_2 з аліментів згідно виконавчого листа №2-87/10, виданого 16.04.2010 Оржицьким районним судом Полтавської області за період з 2010 року по 2018 рік, станом на 29.01.2019 року в сумі 663,97 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2021 року.

Судді: Обідіна О.І. Гальонкін С.А. Хіль Л.М.