ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року

м. Черкаси

Справа № 703/1380/21
Провадження № 22-ц/821/1766/21
Категорія: 312000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Карпенко О.В.

суддів: Нерушак Л.В., Єльцова В.О.

секретаря: Захарченко А.Д.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 липня 2021 року (ухвалене у приміщенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області під головуванням судді Биченка І.Я., повний текст рішення виготовлено 23 липня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

29 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до ТОВ «Споживчий центр» про захист прав споживача шляхом визнання кредитного договору недійсним, посилаючись в обґрунтування заявленого позову на те, що 13 лютого 2021 року він отримав у ТОВ «Споживчий центр» споживчий кредит у сумі 5000 грн. під 0,01%. Вказані кошти він отримав готівкою згідно видаткового чеку № від 13 лютого 2021 року.

ОСОБА_1 вказував, що умови укладеного кредитного договору порушують його законні права та інтереси як споживача, оскільки суперечать нормам Цивільного кодексу України та ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про третейські суди». Також позивач зазначив, що виданий йому примірник кредитного договору виконаний надто дрібним шрифтом, що унеможливлювало ознайомлення з ним у момент підписання, а зазначені у ньому умови були відмінними від тих, що викладені в мережі Інтернет та озвучені йому під час укладення договору.

З метою захисту порушених прав, ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із відповідним позовом та просив суд постановити рішення, яким визнати недійсним розділ 10 кредитного договору від 13 лютого 2021 року №07.02.2021-100000070, укладеного між ним та ТОВ «Споживчий центр». Визнати недійсним кредитний договір від 13 лютого 2021 року №07.02.2021-100000070 та повернути сторони у попереднє становище, зобов`язавши ОСОБА_1 повернути на рахунок ТОВ «Споживчий центр» грошові кошти у розмірі 5000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 липня 2021 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано недійсним розділ 10 кредитного договору від 13 лютого 2021 року №07.02.2021-100000070, укладеного між ТОВ «Споживчий центр», як кредитором, та ОСОБА_1 , як позичальником.

Стягнуто з ТОВ «Споживчий центр» в дохід держави судовий збір у сумі 908 грн.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що позовні вимоги в частині визнання кредитного договору в цілому недійсним не підлягають до задоволення, оскільки в процесі судового розгляду не знайшли свого належного підтвердження у розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України факти порушення прав ОСОБА_1 , як споживача при укладенні спірного кредитного договору. Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання недійсним розділу 10 кредитного договору 07.02.2021-100000070 від 13 лютого 2021 року суд у своєму рішенні зазначив, що Розділом 10 кредитного договору встановлено «Вирішення спорів» по кредитному договору та передбачено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, крім справ у спорах щодо захисту прав споживачів, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків. Також суд зазначив, що на час укладення договору 13 лютого 2021 року Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). За висновками суду, умови, викладені в розділі 10 «Вирішення спорів» кредитного договору №07.02.2021-100000070 від 13 лютого 2021 року суперечать статті 6 Закону України «Про третейські суди», а тому є недійсними.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 20 серпня 2021 року, ТОВ «Споживчий центр» вважаючи, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а рішення постановлене при неналежному дослідженні доказів позивача та недостатньому його обґрунтуванні, просило рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції, в порушення норм матеріального права, фактично скасував третейську угоду, викладену у формі третейського застереження в розділі 10 кредитного договору №07.02.2021-100000070 від 13 лютого 2021 року, оскільки, на думку апелянта, третейська угода виключає можливість передачі спору на розгляд третейського суду у спорах щодо захисту прав споживачів, а скасування третейської угоди не відповідає вимогам закону.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов 15 вересня 2021 року, ОСОБА_1 посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а апеляційна скарга не містить у собі достатніх підстав для скасування судового рішення, просить апеляційну скаргу ТОВ «Споживчий центр» залишити без задоволення, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 липня 2021 року залишити без змін.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до кредитного договору №07.02.2021-100000070 від 13 лютого 2021 року між ТОВ «Споживчий центр» в особі Вертипорох А.С., яка діє на підставі довіреності та ОСОБА_1 укладено кредитний договір.

Відповідно до умов договору позивачу надано фінансовий кредит в сумі 5000 грн. на акційний період, тобто термін користування кредитом з дати його видачі до дня, наступного за 26 лютого 2021 року, протягом якого застосовується акційна ставка у розмірі 0,01% за 1 день користування кредитом. Строк, на який надано кредит становить 28 днів.

Згідно розділу 1 кредитного договору, процентна ставка «Стандарт» 2,5% за 1 день користування кредитом застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, за умови, що вся сума кредиту не повернута до останнього акційного періоду. У вказаному розділі визначена неустойка в сумі 100 грн. за кожен день невиконання/неналежного виконання/ зобов`язання та проценти в розмірі 912,5% річних відповідно до ст.625 ЦК України.

Розділом 7 кредитного договору встановлено, що у разі несплати кредиту та/або процентів у строки, встановлені договором, сума зобов`язань по погашенню кредиту та/або процентів з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою.

Як вбачається з видаткового чека № від 13 лютого 2021 року позивачу ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 5000 грн.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Зважаючи на те, що відповідач ТОВ «Споживчий центр» в апеляційній скарзі просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним розділу 10 кредитного договору від 13 лютого 2021 року, укладеного між ТОВ «Споживчий центр», як кредитором, та ОСОБА_1 , як позичальником, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , доводи апеляційної скарги товариства фактично зводяться саме до незгоди з висновками суду в частині правових підстав для визнання недійсним розділу 10 кредитного договору, у зв`язку із чим колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині, адже згідно ч.1 ст.13, ч.1 ст. 367 ЦПК України, роз`яснень, викладених в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, 13 лютого 2021 року сторони уклали кредитний договір, у якому міститься третейське застереження щодо розгляду спорів третейським судом.

Так, відповідно до Розділу 10 кредитного договору № 07.02.2021-100000070 від 13.02.2021 року передбачено, що «всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, окрім справ у спорах щодо захисту прав споживачів, підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду. Розгляд здійснюється одноособово суддею, який призначається в порядку, встановленому регламентом постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що є невід`ємною частиною даної третейської угоди, і з яким сторони ознайомилися».

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

За пунктом 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу статті 6 Закону доповнено пунктом 14 відповідно до Закону № 2983-VI від 03 лютого 2011 року) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання недійсним розділу 10 кредитного договору 07.02.2021-100000070 від 13 лютого 2021 року, суд першої інстанції виходив із того, що на час укладення між сторонами кредитного договору, Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, та ураховуючи ту обставину, що предметом спору є правовідносини із питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту, дійшов висновку, що третейське застереження, яке викладене у Розділі 10 кредитного договору суперечить вимогам закону, а тому є недійсним.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4. щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Враховуючи викладене, спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що третейська угода, викладена сторонами в Розділі 10 кредитного договору № 07.02.2021-100000070 від 13 лютого 2021 року повністю відповідає вимогам чинного законодавства України та виключає можливість передачі на розгляд до третейського суду справ у спорах щодо захисту прав споживачів.

Заслуговують на увагу посилання представника ТОВ «Споживчий центр», що судом першої інстанції не було зазначено підстав для визнання третейської угоди недійсною, визначених статтею 12 ЗУ «Про третейські суди», як не зазначено і підстав для визнання угоди недійсною, передбачених ст.ст. 203,215 ЦК України.

Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно із частинами першою, четвертою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним розділу 10 кредитного договору № 07.02.2021-100000070 від 13 лютого 2021 року, як ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при неправильному застосування норм матеріального права - до скасування та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 липня 2021 сторонами не оскаржувалося.

Керуючись ст.ст. 258, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 липня 2021 року в частині визнання недійсним розділу 10 кредитного договору від 13 лютого 2021 року №07.02.2021-100000070, укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»- відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.В. Нерушак

В.О. Єльцов

/повний текст постанови суду виготовлений 10 листопада 2021 року/