ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1788/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/762/21 Категорія: 311000000 Биченко І. Я.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Єльцова В.О.

учасники справи:

позивач прокурор в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації;

відповідач ОСОБА_1 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1

розглянувши в м. Черкаси у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 липня 2021 року у справі за позовом заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника, -

в с т а н о в и в :

22.03.2021 року заступник керівника Смілянської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням працівника.

В обґрунтування позовних вимог вказується, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2020 року задоволено позов ОСОБА_2 , визнано протиправним та скасовано розпорядження Смілянської РДА від 28 жовтня 2019 року в частині скорочення чисельності працівників Управління соціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації, визнано протиправним та скасовано наказ Управління соціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації від 03.01.2020 року про звільнення ОСОБА_2 , поновлено її на посаді головного спеціалісту відділу грошових виплат та компенсації Управління соціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації та стягнуто з Управління соціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації на її користь 36492,37 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

На виконання рішення суду Управлінням соціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації було виплачено ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 36492,37 грн.

Оскільки незаконне звільнення ОСОБА_2 відбулось на підставі наказу начальника Управління соціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації, відповідно у цієї особи виник обов`язок відшкодувати завдану таким звільненням шкоду у вигляді виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В зв`язку з реформою органів прокуратури з 15 березня 2021 року розпочала роботу Смілянська окружна прокуратура, до якої перейшли всі справи Смілянської місцевої прокуратури.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 липня 2021 року позовні вимоги заступника керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації завдану внаслідок незаконного звільнення працівника шкоду в сумі 36492 грн. 37 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Черкаської обласної прокуратури 2270 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, скаржник зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, та вважає, що підставою для скасування рішення є п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, а саме неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначається, що 28 жовтня 2019 року з метою оптимізації структури районної державної адміністрації Смілянською РДА було прийнято розпорядження № 173 «Про оптимізацію структури районної державної адміністрації», згідно п.п. 4 п. 3 якого скорочено чисельність працівників, зокрема, управління соціального захисту населення на 2 штатні одиниці.

Вказане розпорядження було винесене та підписано першим заступником голови Смілянської районної державної адміністрації Черкаської області Олексієм Пєчніковим.

Наказ про звільнення ОСОБА_2 був винесений на підставі розпорядження, яке відповідач отримав від першого заступника голови Смілянської районної державної адміністрації Черкаської області, який передував всім наступним подіям.

В апеляційній скарзі зазначається скаржником, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2020 року по справі № 580/317/20, суд задовольнив позов ОСОБА_2 повністю. При цьому, суд визнав протиправним та скасував розпорядження Смілянської районної державної адміністрації Черкаської області від 28.10.2019 року ( зі змінами від 08.11.2019 року та від 26.11.2019 року) в частині скорочення чисельності працівників управління соціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації Черкаської області. Наступним пунктом суд визнав протиправним та скасував наказ Управління соціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації Черкаської області від 03.01.2020 року № 02.02. «Про звільнення ОСОБА_2 »

Тобто, визнання наказу про звільнення відповідача є вже похідним, внаслідок визнання розпорядження Смілянської районної державної адміністрації Черкаської області протиправним.

Отже, на думку ОСОБА_1 , суд першої інстанції при розгляді справи не надав належної оцінки рішенню Черкаського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2020 року та Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2020 року.

Скаржник ОСОБА_3 вважає, що судом у справі мав би бути залучений ще один відповідач, службова особа Смілянської районної державної адміністрації Черкаської області, яка винесла протиправне розпорядження про скорочення чисельності працівників, і саме вказана особа мала відповідати за спричинену шкоду.

Також в апеляційній скарзі зазначається, що суд не взяв до уваги п. 4 Положення про Управління соціального захисту населення Смілянської РДА, яким передбачено, що Управління у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими нормативно-правовими актами.

Тобто, розпорядження голови районної адміністрації є обов`язковим до виконання службовими особами Управління, а отже, відповідальними у разі порушення законодавства є ті особи, якими було винесене розпорядження, оскільки саме на виконання нього було винесено наказ про звільнення.

Скаржник вважає, що суд, задовольнивши позовну вимогу про стягнення з відповідача ОСОБА_1 36492,37 грн. шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника, не перевірив правильності розміру шкоди, чим порушив норми процесуального права, а саме : ст. 89 ЦПК України та неправильно застосував норми матеріального права, а саме: ст. 237 КЗпП України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 липня 2021 року та направити справу на новий розгляд до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області в іншому складі.

24 вересня 2021 року на адресу Черкаського апеляційного суду від заступника керівника Смілянської окружної прокуратури О. Іванова надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В обґрунтування відзиву зазначається, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, викладені у ньому висновки відповідають дійсним обставинам справи, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі повного та всебічного з`ясування обставин в справі з урахуванням наданих сторонам доказів.

Представник позивача вказує, що доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що відповідальність за незаконне звільнення ОСОБА_2 повинна нести Смілянська РДА, якою видане розпорядження "Про оптимізацію структури районної державної адміністрації» від 28.10.2019 року не заслуговують на увагу, оскільки саме наказом Управління соціального захисту населення Смілянської РДА від 03.01.2020 року № 02-02 за підписом ОСОБА_1 , прийнятим одноособово, ОСОБА_2 була звільнення з роботи. Крім того, у самому наказі посилання на розпорядження Смілянської РДА, як на підставу для звільнення особи відсутнє.

При цьому, зазначається, що відповідач ОСОБА_1 мав можливість не підписувати зазначений наказ у разі його незаконності, однак, такою можливістю не скористався.

Наказ про звільнення працівника з роботи, виданий та підписаний саме відповідачем ОСОБА_1 , що встановлено відповідними рішеннями суду першої інстанції від 09.04.2020 року, яке набрало законної сили, дана обставина сторонами не заперечується та не оспорюється.

Отже, ОСОБА_1 , будучи керівником Управління соціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації, не міг не усвідомлювати характер і наслідки здійснюваних ним управлінських функцій кадрових рішень, а також ступінь відповідальності за прийняття та виконання таких рішень. Підписуючи 03.01.2020 року наказ про звільнення працівника, відповідач ОСОБА_1 , як керівник, діяв в межах наданих йому повноважень, самостійно і свідомо, без будь-якого зовнішнього впливу.

У відзиві заступник керівника Смілянської окружної прокуратури О. Іванов просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі № 703/762/21 за позовом заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника в сумі 36492,37 грн. без задоволення, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19.07.2021 року без змін.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених вимог, встановивши, що звільнення ОСОБА_2 відбулося з порушенням вимог закону на підставі наказу начальника Управління соціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації Лісового В.А., а тому ОСОБА_1 як службова особа, яка видала наказ про звільнення, тому має нести повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу.

Суд прийшов до висновку, що доводи відповідача не підлягають задоволенню щодо того, що він не мав впливу на управлінські та кадрові процеси, які відбувалися в установі, оскільки, будучи керівником управління, відповідач не міг не усвідомлювати характер та наслідки здійснюваних ним управлінських кадрових рішень, а також ступінь відповідальності за прийняття та виконання таких рішень. Відповідач, підписуючи наказ від 03.01 2020 року про звільнення працівника, як керівник, діяв у межах наданих йому повноважень, самостійно, без будь - якого зовнішнього впливу.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції розпорядженням Смілянської районної державної адміністрації Черкаської області № 173 від 28.10.2019 року «Про оптимізацію структури районної державної адміністрації» було вирішено, в тому числі, у структурі районної державної адміністрації скоротити чисельність працівників управління соціального захисту населення на 2 штатні одиниці (п.п. 4 п. 2 розпорядження).

Пунктом 9 розпорядження було зобов`язано керівників апарату та керівників структурних підрозділів районної державної адміністрації зі статусом юридичних осіб публічного права здійснити передбачені чинним законодавством заходи, пов`язані із скороченням чисельності та штату працівників до 29.10.2019 року.

В подальшому, до цього розпорядження двічі вносились зміни, однак викладені пункти за змістом залишились ідентичними, змінилась лише їх нумерація.

На виконання наведеного розпорядження начальником Управління соціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації 29 жовтня 2019 року було попереджено ОСОБА_4 про наступне звільнення з 31.12.2019 року.

Наказом начальника Управління соціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації № 02-02 від 03.01.2020 року ОСОБА_2 було звільнено з посади головного спеціаліста відділу грошових виплат та компенсацій Управління соціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації у зв`язку із скороченням штату державних службовців з 03.01.2020 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2020 року, залишеним в силі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2020 року, визнано протиправним та скасовано розпорядження Смілянської РДА від 28.10.19 року № 173 із відповідними змінами в частині скорочення чисельності працівників Управління, визнано протиправним та скасовано наказ Управління від 03.01.2020 № 02-02 «Про звільнення ОСОБА_2 », поновлено ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста відділу грошових виплат та компенсацій Управління, стягнуто з Управління на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 36492,37 грн. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Наказами начальника Управління № 20-к від 20.07.20 року та № 22-к від 27.07.2020 року на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2020 року поновлено ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста грошових виплат та компенсацій з 04 січня 2020 року та зобов`язано головного бухгалтера виплатити грошову компенсацію за час вимушеного прогулу, витрати на правничу допомогу, судовий збір та витрати на проведення виконавчих дій.

Як встановлено з платіжних доручень № 1094 від 23.07.20 року та № 1110 від 27.07.2020 року Управлінням було перераховано кошти 29376,35 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, платіжними дорученнями № 1095 та № 1096 від 23 липня 2020 року, а також № 1111 та № 1112 від 27 липня 2020 року було перераховано до відповідних установ утримані із середнього заробітку обов`язкові платежі та збори в сумі 7116,02 грн.

Відповідно до п. 14 Положення про управління соціального захисту населення Смілянської РДА, затвердженого розпорядженням Смілянської РДА № 282 від 13 листопада 2018 року, граничну чисельність, фонд оплати праці працівників управління визначає голова райдержадміністрації у межах відповідних бюджетних призначень. Тобто, оплата праці працівників Управління станом на липень 2020 року здійснювалась за рахунок бюджетних коштів.

Таким чином, на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2020 року з рахунку Управління соціального захисту населення Смілянської РДА за рахунок коштів бюджету було стягнуто 36492,37 грн. (29376,35+7116,02).

В подальшому розпорядженням Черкаської районної державної адміністрації № 5 від 11 січня 2021 року було припинено у вигляді реорганізації юридичну особу публічного права - Управління соціального захисту населення Смілянської РДА шляхом приєднання до Управління соціального захисту населення Черкаської РДА.

Відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов?язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв?язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов?язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Згідно з п.8 ч.1 ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальні відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 була незаконно звільнена з посади головного спеціаліста грошових виплат та компенсацій, оскільки вказане встановлено рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2020 року, яке було переглянуто судом апеляційної інстанції та залишене без змін. Даним рішенням ОСОБА_5 було поновлено на роботі та стягнуто з Управління соціального захисту населення Смілянської РДА Черкаської області середній заробіток за час вимушеного прогулу 36492 грн. 37 коп. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів (а.с.53-57).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно платіжних доручень, на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09.04.2020 року у справі № 580/317/20 кошти по виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу були виплачені ОСОБА_2 . Управлінням соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації, а тому вказана сума з врахуванням положень п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України підлягає стягненню з керівника, з вини якого незаконно був звільнений працівник.

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як вбачається з матеріалів справи, визнано протиправним та скасовано наказ Управліннясоціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації Черкаської області від 03.01.2020 року № 02.02 «Про звільнення ОСОБА_2 », який був підписаний начальником управління Лісовим В.А.

Оскільки, рішенням суду встановлено незаконність звільнення з роботи ОСОБА_2 на підставі наказу начальника Управління соціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації Черкаської області від 03.01.2020 року № 02.02 «Про звільнення ОСОБА_2 » ОСОБА_1 , то останній відповідно до вимог п. 8 статей 134, 237 КЗпП України, п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" повинен відшкодувати заподіяну шкоду у розмірі виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо твердження скаржника стосовно незаконно стягнутого з нього розміру шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника у сумі 36492 грн. 37 коп., то колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09.04.2020 року стягнуто з Управління соціального захисту населення Смілянської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 36 492 грн. 37 коп. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Як встановлено з платіжних доручень № 1094 від 23.07.2020 року, № 1110 від 27.07.2020 року Управлінням перераховано кошти в сумі 29 376,35 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно платіжних доручень № 1095, № 1096 від 23 липня 20020 року, а також № 1111, № 1112 від 27 липня 2020 року перераховано до відповідних установ утримані із середнього заробітку обов`язкові платежі та збори в сумі 7 116,02 гривень.

Таким чином, шкода, завдана Управлінню незаконним звільненням ОСОБА_2 становить 36 492 грн. 37 коп., яка повинна бути стягнута із відповідача ОСОБА_1 в порядку регресу.

Твердження скаржника ОСОБА_1 стосовно того, що відповідальність за незаконне звільнення ОСОБА_2 повинна нести Смілянська РДА, якою видане розпорядження «Про оптимізацію структури районної державної адміністрації» від 28.10.2019 року, не підлягають задоволенню, оскільки саме наказом Управління соціального захисту населення Смілянської РДА від 03.01.2020 року № 02-02 за підписом ОСОБА_1 , прийнятим одноособово, працівник ОСОБА_2 була звільнена з роботи.

Також колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що суд першої інстанції встановив, що в самому наказі про звільнення, посилання на розпорядження Смілянської РДА, як на підставу для звільнення працівника відсутнє.

Так, у відповідності до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29 грудня 1992 року ( з подальшими змінами) вказано, що, застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону, або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Аналогічний правовий висновок вказаний Верховним Судом у справі № 161/6047/14-6-ц. Верховний Суд наголошує, що чинне законодавство не містить додаткових підстав для відшкодування майнової шкоди з винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення працівника здійснено з порушенням вимог закону або затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Як вбачається з матеріалів справи та неодноразово було вказано судом апеляційної інстанції, наказ про звільнення працівника з роботи виданий та підписаний саме відповідачем ОСОБА_1 , що встановлено відповідним рішенням суду першої інстанції від 09.04.2020 року, яке набрало законної сили, дана обставини сторонами не заперечується та не оспорюється.

Згідно п.п. 1 п. 10 Положення про Управління соціального захисту населення Смілянської РДА, начальник управління призначає на посади та звільняє з посад у порядку, передбаченому законодавством, працівників управління, присвоює їм ранги державних службовців, заохочує та притягує до дисциплінарної відповідальності. Начальник здійснює управління керівництвом, несе персональну відповідальність за організацію та результати його діяльності, сприяє створенню належних умов праці в управлінні.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи керівником Управління, не міг не усвідомлювати характер і наслідки здійснюваних ним управлінських функцій кадрових рішень, а також ступінь відповідальності за прийняття та виконання таких рішень.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не встановлено.

В цілому доводи апеляційної скарги, які значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, не свідчать про неправильне застосування районним судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права, тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким з`ясовані обставини справи, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, отже, не підлягають задоволенню апеляційним судом.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи нічим не підтверджено та не наведено підстав, визначених у ст. 376 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення у справі згідно доводів апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог заступника керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації, тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати покладаються на скаржника, оскільки рішення суду залишено без змін, тому судові витрати не переглядаються апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, - п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 липня 2021 року у справі за позовом заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 12.11. 2021 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

В.О. Єльцов