справа № 399/219/20
провадження № 2/399/4/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2021 року Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючої - судді Шуліка О.О.

за участю секретаря Бобрик І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди,-

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом згідно якого прохає суд винести рішення, яким стягнути із ОСОБА_2 на мою користь майнову шкоду, завдану їй як власнику 1/2 частини автомобіля марки Mitsubishi, модель Lancer, 2007 року випуску, сірого кольору, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 , унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 24.05.2018 року в селищі Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області, в розмірі вартості 1/2 частини автомобіля. Стягнути з відповідача судові витрати, понесені нею у зв`язку із розглядом справи.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона 12.08.2005 року уклала шлюб з ОСОБА_3 , який вони зареєстрували у Павлиській селищній раді Онуфріївського району Кіровоградської області, актовий запис № 19. Під час шлюбу та за спільні кошти ними було придбано майно, що є спільною сумісною власністю, в тому числі і легковий автомобіль марки Mitsubishi, модель Lancer, 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 за 96000 (дев`яносто шість тисяч) гривень. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу знаходилося у ОСОБА_3 . З березня 2016 року вони не підтримували подружні стосунки, проживали окремо та не вели спільного господарства. Вони не могли дійти згоди щодо користування спільним майном, набутим під час шлюбу, в тому числі вищевказаним автомобілем. А у травні 2016 року їй стало відомо, що автомобіль марки Mitsubishi, модель Lancer, 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 04 травня 2016 року був проданий Відповідачу, ОСОБА_4 , про що їй нічого не було відомо. У зв`язку із вищевикладеним, нею було подано позовну заяву до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області про визнання правочину недійсним та поділ спільного майна подружжя.Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 24.04.2017 року, яке залишене в силі постановою Верховного Суду від 28.08.2019 року, її позовні вимоги задоволені повністю. Позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та поділ спільного майна подружжя задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Mitsubishi, модель Lancer, 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер - НОМЕР_2 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 04 травня 2016 року №01102/01/5342/2016. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля марки Mitsubishi, модель Lancer 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер - НОМЕР_2 (новий реєстраційний номер - НОМЕР_1 ). Визнано за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частину автомобіля марки Mitsubishi, модель Lancer 2007 року випуску, сірого кольору, державний реєстраційний номер - НОМЕР_2 (новий державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 ). Тож, вона та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності стали співвласниками автомобіля марки Mitsubishi, модель Lancer, 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер - НОМЕР_2 (новий реєстраційний номер - НОМЕР_1 ) - по 1/2 частині кожному. Після отримання постанови Верховного Суду в кінці 2019 року вона неодноразово усно зверталась до ОСОБА_3 з проханням надати можливість зареєструвати право власності належної їй 1/2 частини спільного майна та можливість користування спільним автомобілем, але кожного разу отримувала відмову. Крім того, вона направила поштою пропозицію відповідачу, в якій прохала надати їй можливість для здійснення державної реєстрації права власності, у встановленому законодавством України порядку, спільного автомобіля маркиMitsubishi та узгодити порядок користування спільним автомобілем автомобіля маркиMitsubishiшляхом укладення договору з його нотаріальним посвідченням. Але відповідь на подану нею пропозицію вона так і не отримала. Крім того, нещодавно їй стало відомо про те, що у травні 2018 року ОСОБА_3 потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої автомобіль марки Mitsubishi, модель Lancer, 2007 року випуску, сірого кольору, державний реєстраційний номер - НОМЕР_2 (новий державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 ) був повністю пошкоджений. У зв`язку із цим, її представником, було подано адвокатський запит до Онуфріївського ВП Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області, в якому прохалося надати інформацію щодо підтвердження чи спростування вищевказаних обставин. У відповіді, наданій Онуфріївським ВП Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області було вказано, що 20.05.2018 року близько 00:40 в сел. Павлиш по вул. Сухомлинського сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наїзд на електроопору. Внаслідок даної пригоди автомобіль зазнав механічних пошкоджень, а саме передньої центральної за задньої лівої частини кузова автомобіля. Крім того, її представником, було подано адвокатський запит до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області. У відповідь було надано копію Постанови Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.08.2018 року по справі № 399/417/18. У отриманій Постанові вказано: Згідно протоколу серії БР № 094784, 24 травня 2018 року о 00 год. 40 хв., гр. ОСОБА_3 по вул. Сухомлинського в смт. Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області, керував транспортним засобом, автомобілем Mitsubishi Lancer, д/н НОМЕР_1 , не дотримався безпечної швидкості руху та не впорався з керуванням, та здійснив наїзд на електроопору, у зв`язку з чим транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим порушив п. п. 12.2 ПДР України. ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. На час розгляду даної справи закінчився строк притягнення до адміністративної відповідальності, встановлений статтею 38 КУпАП, в межах якого може бути накладене адміністративне стягнення, тож провадження в даній справі підлягає закриттю на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Не зважаючи на те, що ОСОБА_3 не був притягнутий до адміністративної відповідальності, вважає, що вищевказані документи підтверджують ту обставину, що саме ОСОБА_3 пошкодив, на даний час, спільне майно - автомобіль марки Mitsubishi, модель Lancer, 2007 року випуску, сірого кольору, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 . Тож, на момент коли сталася вищевказана дорожньо-транспортної пригода, до винесення Верховним Судом Постанови від 28.08.2019 року, яким Верховний Суд скасував рішення суду апеляційної інстанції, спірний автомобіль перебував у власності ОСОБА_2 . Указаний автомобіль ОСОБА_6 набула без достатньої правової підстави, що і було підтверджено рішенням суду касаційної інстанції. Під час перебування спірного автомобіля марки Mitsubishi, модель Lancer, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 , у володінні Відповідача, ОСОБА_2 , яка набула майно без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), ОСОБА_3 , який, на той час, взагалі, не мав права власності на вказаний автомобіль, пошкодив спірне майно, яке, як їй відомо, не підлягає відновленню. Вважає обґрунтованими свої позовні вимоги до ОСОБА_2 , яка безпідставно набула спірне майно та протягом якого моя власність була пошкоджена, про відшкодування вартості 1/2 частини автомобіля марки Mitsubishi, модель Lancer, 2007 року випуску, сірого кольору, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 .

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 22.04.2020 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

20.05.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача, згідно якого вона вважає, що вимоги позивача є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах закону та відповідно не підлягають задоволенню.

Відзив мотивує тим, що рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та поділ спільного майна подружжя задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Mitsubishi», модель «Lancer», 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 4 травня 2016 року №01102/01/5342/2016. Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності по Ѕ частині на автомобіль «Mitsubishi», модель «Lancer», 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Знято арешт з автомобіля «Mitsubishi», модель «Lancer», 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_6 . Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 18 липня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним та поділ спільного майна подружжя відмовлено. Позивачем подано касаційну скаргу на вище вказане рішення у серпні 2017 року, однак справу передано на розгляд до Верховного Суду лише у травні 2018 року. Таким чином, лише після розгляду цивільної справи №399/979/16-ц у Верховному Суді постановою від 28.08.2019 року рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 18.07.2017 року скасовано і залишено в силі рішення Онуфріїського районного суду Кіровоградської області від 24.04.2017 року, яке набрало законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. З огляду на викладене, вбачається, що підставою для набуття права власності позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на автомобіль «Mitsubishi», модель «Lancer», 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 є рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 24.04.2017 року, яке набрало законної сили лише 28.08.2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України (ч. 4 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII). Відповідно до п. 7 Постанови Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) №1388 від 07.09.1998 року передбачено обов`язок власників ТЗ та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників, зареєструвати (перереєструвати) ТЗ протягом 10 діб після придбання, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. А отже, транспортний засіб автомобіль «Mitsubishi», модель «Lancer», 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 у власність позивача не переходив, оскільки до теперішнього часу така передача не була оформлена у встановленому законом порядку. Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.10.2019 року по справі №683/2694/16ц без реального зняття з реєстрації, перереєстрації ТЗ у вищезазначеному порядку не породжує правових наслідків у вигляді переходу права власності від продавця до покупця. Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України, частини четвертої статті 334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Якщо рішення суду підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) №1388 від 07.09.1998 року державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, в тому числі копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин. До позову позивачем не долучено доказів на підтвердження того, що вона зареєструвала за собою право власності на Ѕ частину транспортного засобу автомобіля «Mitsubishi», модель «Lancer», 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Позивачка жодного разу не зверталась до неї з приводу державної перереєстрації даного транспортного засобу з неї на ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Однак, в своєму позові зазначає, що направляла поштою пропозицію відповідачу, в якій прохала надати їй можливість для здійснення державної реєстрації права власності, у встановленому законодавством порядку, спільного автомобіля марки «Mitsubishi» та узгодити порядок користування спільним автомобілем марки «Mitsubishi» шляхом укладення договору з його нотаріальним посвідченням. Але до позову позивачкою вказану письмову пропозицію, яку вона нібито направляла їй, відповідачу ОСОБА_6 , не долучено. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 04.12. без зазначення року, яке долучено позивачем по справі до позову, воно адресовано ОСОБА_3 , а не їй, та на якому до речі не міститься підпис ОСОБА_3 . Весь цей час автомобіль «Mitsubishi», модель «Lancer» постійно знаходився у користуванні ОСОБА_3 , однак згідно технічного паспорту власником була вона і про це достовірно відомо позивачці. 20 травня 2018 року близько 01 години ОСОБА_3 потрапив у дорожньо-транспортну пригоду на автомобілі «Mitsubishi», модель «Lancer», рухаючись по вулиці Сухомлинського в селищі Павлиш Кіровоградської області. Внаслідок цієї ДТП ОСОБА_3 отримав серйозні тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забоїв обличчя, саден поперекового відділу. ОСОБА_3 з вище вказаними тілесними ушкодженнями перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Онуфріївської ЦРЛ з 20.05.2018 року по 31.05.2018 року, тобто на протязі 12 днів. Дані обставини підтверджуються Випискою з історії хвороби №1409, виданою КПН «Онуфріївська центральна районна лікарня» Онуфріївської районної ради Кіровоградської області, за підписом лікаря ОСОБА_7 . За фактом ДТП за участю ОСОБА_3 , що мало місце в селищі Павлиш по вулиці Сухомлинського, Онуфріївським ВП Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області здійснювалася перевірка. Зокрема в приміщенні Онфріївської ЦРЛ було здійснено тестування ОСОБА_3 на наявність алкоголю в його крові. Результати тестування були негативними. За результатами перевірки, оскільки в діях ОСОБА_3 не вбачалося прямого умислу щодо умисного знищення чужого майна, а саме Онуфріївського РЕМ, та не містилося складу кримінальних правопорушень, було складено адміністративний протокол за ст.124 КупАП «Порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна». Відповідно до долученої позивачем до позову відповіді Онуфріїївський ВП Олександріївського ВП ГУНП в Кіровоградської області за №01/01/112-2020 від 27.01.2020 року внаслідок ДТП автомобіль «Mitsubishi Lancer» зазнав механічних ушкоджень, а саме: передньої центральної та задньої лівої частини кузова автомобіля, оскільки скоїв наїзд на електроопору. Ніякого відношення до пошкодження даного транспортного засобу не маю, та під час подій 20 травня 2018 року вона особисто знаходилася в гостях у рідної тітки ОСОБА_8 в сел.. Павлиш Онуфріївського району. Довідалась про пошкодження автомобіля, вже після ДТП. Позивач стверджує, що «нещодавно їй стало відомо про те, що у травні 2018 року ОСОБА_3 потрапив у ДТП.Дане твердження не відповідає дійсності, оскільки ще в 20-тих числах травня 2018 року позивач особисто телефонувала ОСОБА_3 та пропонувала матеріальну допомогу на витрати по лікуванню. Позивачкою в своєму позові зазначається, що ОСОБА_3 , який на момент ДТП 20.05.2018 року , взагалі не мав право власності на вказаний автомобіль, пошкодив спірне майно, яке як їй відомо, не підлягає відновленню. Прохає суд, звернути увагу, що не лише ОСОБА_3 на момент ДТП 20.05.2018 року не мав на автомобіль право власності, а й позивачка ОСОБА_1 також, які набули право спільної часткової власності тільки 28.08.2019 року та не провели державної реєстрації до теперішнього часу. А отже станом на 20.05.2018 року позивачці ОСОБА_1 не було завдано матеріальної шкоди, як власнику Ѕ частини автомобіля марки «Mitsubishi», модель «Lancer», 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 унаслідок ДТП, що мала місце 20.05.2018 року. Разом з позовом долучено заяву про призначення судової автотоварознавчої експертизи з метою визначення розміру матеріальної шкоди, завданої їй як співвласнику КТЗ унаслідок ДТП на момент проведення експертизи. Однак, відповідно до позову, позивачка прохає суд стягнути з неї майнову шкоду в розмірі вартості Ѕ частини автомобіля, а не в розмірі вартості Ѕ частини визначеної під час проведення автотоварознавчої експертизи вартості матеріальної шкоди, яка заподіяна унаслідок ДТП. При цьому, звертає увагу, що позивачкою не ставиться питання, щодо визначення вартості залишків транспортного засобу та припинення за нею право власності на Ѕ частину транспортного засобу «Mitsubishi», модель «Lancer», у разі задоволення позову та стягнення вартості Ѕ частини автомобіля. Окрім того, зі змісту позовної заяви так і не зрозуміло, чому позивачка позивається до неї, оскільки саме за її позовом визнано договір купівлі-продажу №01102/5342/2016 року від 04.05.2016 року автомобіля «Mitsubishi», модель «Lancer», 2007 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 недійсним та підстава для набуття права власності за нею ОСОБА_1 та третьою особою ОСОБА_3 виникла вже після ДТП, що є також підставою у відмові задоволення позову. Однак, суд, під час розгляду адміністративної справи, на яку посилається позивач, не встановив вини ОСОБА_3 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, справа була закрита. У справі не було доведено, що дії ОСОБА_3 , які не відповідали вимогам пункту 12.1 Правил дорожнього руху, перебували у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно у позивача немає ніяких правових підстав стверджувати, що ОСОБА_3 своїми протиправними діями умисно пошкодив спільне майно подружжя. Тому вважає, що в її діях по відношенню до ОСОБА_1 відсутні будь-які порушення вимог чинного законодавства України. Керуючись ст.ст. 43, 49, 178 ЦПК України, попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складають 5000 (п`ять тисяч) гривень, які витрачені відповідачем на професійну правничу допомогу, та прохає у разі відмови в задоволенні позову стягнути з позивача на її користь.

4.06.2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої прохає звернути увагу суду на ту обставину, що відповідач посилається на ст. 334 Цивільного кодексу України, як на підставу переходу права власності на майно. Але дана норма стосується набуття права власності за договором, а не на підставі рішення суду, як у даному випадку. Вказана стаття ЦК так і називається: Набуття права власності за договором. Також, в ч. 4 ст. 334 ЦК України вказано про те, що права на нерухоме майно, яке підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Саме на нерухоме майно, а не на рухоме, що є об`єктом даного спору. Тобто, даною статтею на встановлено виникнення права власності на рухоме майно з моменту державної реєстрації, як про це вказує відповідач. Також, вважаю необґрунтованим посилання відповідача на постанову Верховного Суду по справі № 683/2694/16ц від 30.10.2019 року, так як у даному випадку мають місце спірні правовідносини, що виникли у зв`язку із укладенням правочину, договору купівлі-продажу. У даній же справі, право власності у неї та третьої особи виникло на майно на підставі рішення суду, а не внаслідок укладення правочину. Тож, вважає, у даних спірних правовідносинах, безпідставним посилання Відповідача на вищевказану норму цивільного права та практики Верховного Суду. Також зазначає, що згідно п. 15 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - Порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, під час проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортні засоби (крім випадків реєстрації нових транспортних засобів, перереєстрації транспортних засобів у зв`язку із зміною найменування та адреси юридичних осіб, прізвища, імені чи по батькові, місця проживання фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, установлення газобалонного обладнання, видачі тимчасового реєстраційного талона під час передачі права користування та/або розпорядження транспортними засобами, вибракування їх у цілому) підлягають огляду фахівцями експертної служби МВС з метою звірення ідентифікаційних номерів їх складових частин з номерами, зазначеними в поданих власником для реєстрації документах. За результатами огляду в документах, які подаються для державної реєстрації, робиться відповідна відмітка або складається акт огляду. Експертне дослідження транспортного засобу і реєстраційних документів на транспортний засіб (інших документів, які є підставою для реєстрації транспортного засобу) проводиться за заявою власника з метою визначення справжності ідентифікаційних номерів транспортного засобу і реєстраційних документів. Експертне дослідження проводиться фахівцями експертної служби МВС або судовими експертами державних спеціалізованих установ, які мають присвоєну в установленому Законом України "Про судову експертизу" порядку кваліфікацію судового експерта з правом проведення досліджень за відповідними експертними спеціальностями. За результатами дослідження складається висновок експертного дослідження, який додається до документів, що подаються для державної реєстрації. Установлення відповідності конструкції, перевірка за Єдиним державним реєстром транспортних засобів, автоматизованою базою даних про розшукувані транспортні засоби, банком даних Генерального секретаріату Інтерполу, перевірка відомостей про обмеження відчуження за Державним реєстром обтяжень рухомого майна та відомостей про документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а також про реєстрацію місця проживання за Єдиним державним демографічним реєстром, відомостей про особу за Єдиним реєстром боржників, дійсності довіреності за Єдиним реєстром довіреностей проводяться уповноваженими особами сервісного центру МВС. Після проведення перевірок на заяві власника транспортного засобу робиться запис щодо наявності або відсутності відомостей про розшук, арешт, заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію, відомостей про обмеження відчуження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, відомостей про особу в Єдиному реєстрі боржників, що засвідчується підписом уповноваженої особи сервісного центру МВС із зазначенням прізвища, імені, по батькові і дати. Також, згідно п. 8 Порядку, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, у тому числі - копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин. Також, згідно п. 35 Порядку, перереєстрація транспортних засобів на одного з подружжя проводиться на підставі їх спільної заяви, свідоцтва про реєстрацію і засвідчених у встановленому порядку копії свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя. Підставою для перереєстрації транспортного засобу є також свідоцтво про реєстрацію та копії договору про поділ спільного майна подружжя, свідоцтва про право на спадщину або рішення суду про визнання недійсними договору купівлі-продажу, міни, дарування, що засвідчені в установленому порядку. Враховуючи порядок здійснення державної реєстрації права власності на 1/2 частину автомобіля марки Mitsubishi, модель Lancer, 2007 року випуску, сірого кольору, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 , їй необхідно разом із третьою особою спільно подати заяву до відповідного територіального органу з надання сервісних послуг МВС України. Для державної реєстрації необхідно фізично надати самий транспортний засіб для перевірки його технічного стану та складення відповідного акту. Крім того, конструкція спільного транспортного засобу повинна відповідати установленим вимогам безпеки дорожнього руху.Але все вище перелічене вона не може здійснити у зв`язку із тим, що: -по-перше, спільний автомобіль марки Mitsubishi, модель Lancer, 2007 року випуску, сірого кольору, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 , постійно знаходився у користуванні третьої особи, ОСОБА_3 , який не надавав їй можливості доступу до майна;- по-друге, автомобіль, як їй відомо, був дуже пошкоджений внаслідок ДТП, що унеможливлювало його державну перереєстрацію. Крім того, як вона вже вказувала у позовній заяві, вона направляла поштою пропозицію ОСОБА_3 , в якій прохала надати їй можливість для здійснення державної реєстрації права власності, у встановленому законодавством України порядку, спільного автомобіля марки Mitsubishi та узгодити порядок користування спільним автомобілем автомобіля марки Mitsubishi шляхом укладення договору з його нотаріальним посвідченням. Але, її пропозиція була проігнорована ОСОБА_3 . Не маючи можливості зареєструвати своє право власності на 1/2 частину автомобіля марки Mitsubishi, модель Lancer, 2007 року випуску, сірого кольору, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 , вона змушена захищати свої цивільні права саме таким способом, який вказаний у поданій позовній заяві. Нею у поданій позовній заяві помилково вказано про те, що вона направляла відповідачу пропозицію щодо надання їй можливості для здійснення державної реєстрації права власності та узгодження порядку користування спільним автомобілем. Нею, поштою, було направлено пропозицію третій особі, ОСОБА_3 , в якій вона прохала надати їй можливість для здійснення державної реєстрації права власності та узгодження порядку користування спільним автомобілем. Тож, зважаючи на вищевикладене, вважаю, що заперечення Відповідача на позовні вимоги та вимоги щодо забезпечення судових витрат, які має понести Відповідач у зв`язку із розглядом даної цивільної справи (забезпечення витрат на професійну правничу допомогу), є безпідставними та необґрунтованими.

9.06.2020 року на адресу суду надійшла заява про зміну предмету позову від позивача, згідно якої прохає суд, стягнути із ОСОБА_2 на її користь майнову шкоду, завдану мені, ОСОБА_1 , як власнику 1/2 частини автомобіля марки Mitsubishi, модель Lancer, 2007 року випуску, сірого кольору, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 , унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 24.05.2018 року в селищі Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області. Стягнути із ОСОБА_2 на мою користь 1/2 частину утилізаційної вартості автомобіля марки Mitsubishi, модель Lancer, 2007 року випуску, сірого кольору, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 . Припинити за мною право власності на 1/2 частину автомобіля марки Mitsubishi, модель Lancer, 2007 року випуску, сірого кольору, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 . Стягнути з відповідача судові витрати, понесені нею у зв`язку із розглядом справи.

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 13.07.2020 року відкладено підготовче судове засідання та призначено розгляд справи в режимі відео конференції.

17.07.2020 року на адресу суду надійшла заява про зміну предмету позову від позивача, згідно якої прохає суд, витребувати у ОСОБА_2 та зобов`язати передати ОСОБА_1 , автомобіль марки Mitsubishi, модель Lancer, 2007 року випуску, сірого кольору, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 , яким вона володіє, разом із ОСОБА_3 , на праві спільної часткової власності в розмірі 1/2 частини. Стягнути з відповідача судові витрати, понесені нею у зв`язку із розглядом справи.

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 7.08.2020 року призначено по справі судово авто товарознавчу експертизу.

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 12.10.2020 року провадження у справі поновлено для розгляду клопотання експерта.

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 28.10.2020 року клопотання експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Кравченко Олега Григоровича про виконання умов, необхідних для дачі висновку задоволено, провадження у справі зупинено.

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 16.12.2020 року провадження у справі відновлено.

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 23.12.2020 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Супрун Л.В. та позивач ОСОБА_1 підтримали в повному обсязі підтримали позовні вимоги про витребування майна з незаконного володіння та прохали їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 адвокат Лашко О.О. та відповідач ОСОБА_6 позовні вимоги не визнали та прохали відмовити у їх задоволені в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, у зв`язку із зайнятістю по роботі не має можливості прибути в судове засідання та приймати участь безпосередньо в суді, але завчасно надіслав до суду пояснення згідно яких зазначив, що з позовною заявою ОСОБА_1 та з внесеними змінами до неї не погоджується, оскільки вважає позовні вимоги до ОСОБА_6 незаконними та необґрунтованими і не підлягають задоволенню. По суті позовних вимог зазначає, що автомобіль марки «Mitsubishi», модель «Lancer», 2007 року виписку, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 одразу після переоформлення на ОСОБА_6 4.05.2016 року був останньою переданий йому та перебував у його постійному користуванні. Вказаний транспортний засіб ним відповідачу ОСОБА_6 не повертався. Тому, прохає суд відмовити у задоволенні позовних вимог із внесеними змінами ОСОБА_1 до ОСОБА_6 відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, додані сторонами докази, суд приходить до наступного.

Частинами 1 і 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 24.04.2017 року визнано недійсним договір купівлі продажу автомобіля марки «Mitsubishi», модель «Lancer», 2007 року виписку, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , 4.05.2016 року № 01102/01/5342/2016. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 автомобіля марки «Mitsubishi», модель «Lancer», 2007 року виписку, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 автомобіля марки «Mitsubishi», модель «Lancer», 2007 року виписку, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Рішенням Апеляційного суду Кіроовградської області від 18.07.2017 року рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 24.04.2017 року скасовано, та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 28.08.2019 року рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 18.07.2017 року скасовано і залишено в силі рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 24.04.2017 року.

Згідно постанови Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.08.2018 року встановлено, що 24.05.2018 року о 00 год.40 хв. ОСОБА_3 по вул.. Сухомлинського в смт. Павлиш, Онуфріївського району, Кіровоградської області, керував транспортним засобом автомобілем марки «Mitsubishi», модель «Lancer» д/н НОМЕР_1 , не дотримався безпечної швидкості руху та не впорався з керуванням, та здійснив наїзд на електроопору у зв`язку з чим транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим порушив п.п. 12.2 ПДР України. Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_3 закрито за збігом строку накладення адміністративного стягнення.

Згідно виписки з історії хвороби № 1409 встановлено, що ОСОБА_3 з 20.05.2018 року по 31.05.2018 року перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Онуфріївської ЦРЛ, оскільки внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка відбулася 12.05.2018 року він отримав тілесні ушкодження.

Згідно відповіді Онуфріївського ВП ГУНП у Кіровоградській області за № 01/01/112-2020 від 27.01.2020 року внаслідок ДТП автомобілем марки «Mitsubishi», модель «Lancer» зазнав механічних ушкоджень, а саме: передньої центральної та задньої лівої частини кузова автомобіля, оскільки скоїв наїзд на електроопору.

Висновком експерта № 3881-20 про проведення транспортно товарознавчої експертизи встановлено, середню ринкову вартість автомобіля марки «Mitsubishi», модель «Lancer» складає сто сорок дев`ять тисяч триста двадцять гривень.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Згідно статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Предметом спору є витребування майна із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Витребування майна із чужого незаконного володіння - це передбачений законом спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Позивачем за позовом може бути неволодіючий власник (фізичні і юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів). Водночас законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою ("титулом").

Титульними володільцями вважаються особи, які володіють майном за цивільноправовими договорами (майнового найму (оренди), підряду, зберігання, застави та ін.), особи, які володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом.

Статтею 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна.

В п.26 Постанови № 5 від 07 лютого 2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надав роз`яснення, що відповідно до положень ч.1 ст.388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

В п.19 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем не надано будь яких переконливих доказів на підтвердження своїх вимог, а саме те, що відповідач без відповідної правової підстави заволоділа автомобілем. З пояснень представника позивача вони вважають, що саме рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області встановлено, що відповідач без правових підстав набула право власності на автомобіль. Хоча, згідно рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області даним рішенням визнано договір купівлі продажу недійсним, лише з тих підстав, що ОСОБА_3 було продано автомобіль без згоди на той час дружини ОСОБА_1 на відчуження автомобіля. Також, право власності на 1/2 частину автомобіля ОСОБА_1 набула з моменту набрання законної сили саме рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 24.04.2017 року. Відповідно до пояснень третьої особи та інших досліджених під час розгляду справи судом встановлено, що автомобіль знаходиться, саме у користуванні іншого співвласника ОСОБА_3 тому, суд вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, оскільки відповідно до матеріалів справи позивачу було відомо, що даним автомобілем користується інший співвласник та позивачка неодноразово зверталась до нього з вимогою про перереєстрацію даного автомобіля, а позов подано до ОСОБА_6 , яка не є власником автомобіля та автомобіль не є в її користуванні, тому у задоволенні позовних вимог, слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання розподілу судових витрат, а саме відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позовні вимоги за позовом не підлягають задоволенню, тому судові витрати необхідно віднести за рахунок позивача.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 конвенції.

Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Враховуючи те, що законодавством України щодо діяльності адвоката не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Постановою Верховного Суду від 28.12.2020 року по справі № 640/18402/19 висловили правову позицію, що гонорар адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі не потребує надання детального опису робіт.

На підтвердження понесених та сплачених витрат, необхідних для надання правничої допомоги у справі представником відповідача адвокатом Лашко О.О. надано копії наступних документів:

-копію Договору про надання правової (правничої) допомоги від 8.05.2020 року;

-копію квитанції№12/05/2020 від 12.05.2020 щодо сплати ОСОБА_6 » 5000 грн. за надання правничої допомоги;

- попередній розрахунок судових витрат.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З урахуванням складності справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, ціною позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви відповідача та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Керуючись ст.ст.2-5, 76-81, 83, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про витребування майна з незаконного володіння відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду через Онуфріївський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення небуло вручене у день його проголошення або складення, має правона поновлення пропущеного строкуна апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Представник позивача адвокат: Супрун Леонід Вікторович, юридична адреса: Кіровоградська область, Онуфріївський район, сел.. Онуфріївка, вул.. Гагаріна,1 А.

Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2

Представник відповідача адвокат Лашко Олена Олексіївна, юридична адреса: АДРЕСА_3

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 12.01.2021 року.

Суддя О.О. Шуліка