Номер провадження: 22-ц/813/5621/21
Номер справи місцевого суду: 521/5485/19
Головуючий у першій інстанції Лічман Л.Г.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого - Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.

За участю секретаря - Ющак А.Ю.,

Представник відповідача- Павлунько В.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Богомолової Ірини Георгіївни на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Медичного реабілітаційного центру «Тополя» Національної гвардії України

-про визнання протиправним та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, звільненні з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувано наказ № 42 від 01.03.2019 р. про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника медичного реабілітаційного центру «Тополя» Національної гвардії України, керівника адміністративного відділення.

Стягнуто з Медичного реабілітаційного Центру «Тополя» Національної гвардії України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2019 р. до дня постановлення рішення суду у сумі 34 550 гривень 57 копійок без урахування податків і зборів, а також моральну шкоду 2000 гривень 00 копійок, а всього 36 550 гривень 57 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць у сумі 11 344 гривень 46 копійок.

Стягнуто з Медичного реабілітаційного Центру «Тополя» Національної гвардії України в дохід держави судовий збір у розмірі 2 305 гривень 20 копійок

Постановою Одеського апеляційного суду від 17.03.2020 року апеляційні скарги Медичного реабілітаційного центру «Тополя» Національної гвардії України та ОСОБА_2 і його представника ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2019 року змінено та викладено резолютивну частину в такій редакції.

Позов ОСОБА_2 до Медичного реабілітаційного центру «Тополя» Національної гвардії України про визнання протиправними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, звільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ №42 від 01 березня 2019 року про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника начальника Медичного реабілітаційного центру «Тополя» Національної гвардії України на підставі п.3ст.40 КЗпП України (систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором).

Поновити ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Медичного реабілітаційного центру «Тополя» Національної гвардії України.

Стягнути з Медичного реабілітаційного центру «Тополя» Національної гвардії України середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 березня 2019 року до 07 червня 2019 року (дня постановлення судом першої інстанції рішення), в розмірі 34 550 (тридцять чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят ) грн. 57 коп., з відрахуванням із зазначеної суми податків та інших обов`язкових платежів, а також моральну шкоду в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн., а всього: 36 550 (тридцять шість тисяч п`ятсот п`ятдесят) грн. 57 коп.

В частині позову про визнання протиправним та скасування наказу №75 від 13 грудня 2018 року «Про підсумки проведення службового розслідування та покарання винних» про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності відмовити.

Стягнути з Медичного реабілітаційного центру «Тополя» Національної гвардії України в дохід держави судовий збір у розмірі 2 305 (дві тисячі триста п`ять) грн. 20 коп.

Постановою Верховного Суду від 12 листопада 2020 року касаційну скаргу Медичного реабілітаційного центру «Тополя» Національної гвардії України залишено без задоволення. Постанову Одеського апеляційного суду від 17 березня 2020 року залишено без змін.

11.06.2020 р. до Малиновського районного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, а саме про стягнення на його користь з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 15300 грн., фактичних витрат у розмірі 6000 грн. Вказане клопотання обґрунтовано тим, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.06.2019 р. позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Постановою Одеського апеляційного суду від 17.03.2020 р. зазначене рішення змінено. Позивач просить вирішити питання про витрати на правничу допомогу. Згідно матеріалів справи у судових засіданнях позивач брав участь особисто та разом зі своїм представником адвокатесою Богомоловою І.Г. У позовній заяві від 04.07.2019 р. позивачем вказано попередній розрахунок судових витрат у сумі 14000 грн., а також транспортні витрати. Розрахунок гонорару, порядок його сплати визначено у договорі та підтверджено звітами. У журналах судових засідань 21.01.2020 р., 03.03.2020 р. зафіксовано особисту участь адвокатеси Богомолової І.Г., що свідчить про транспортні витрати прибуття з Києва до Одеси, добових тощо. Вказані витрати підтверджені відповідними доказами.

В своїх запереченнях начальник МРЦ «Тополя» НГУ Вітвіцький В. просив відмовити в заяві з посилаючись, що відповідно до п. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити встановлюється судом на підставі поданих доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення, за умови заяви про це. До позовної заяви не додано жодного договору щодо надання правничої допомоги, жодного фінансового документу щодо оплати, у судовому засіданні не заявлено позивачем щодо відшкодування витрат, клопотання про стягнення витрат подано 11.06.2020 р. Питання про судові витати вирішується у судовому засіданні не пізніше 20 днів з дня ухвалення рішення. Рішення у справі ухвалено 07.06.2019 р., а тому строк для вирішення питання про судові витрати пропущено. Договір про надання правової допомоги датований 30.03.2019 р., а рахунки щодо оплати надаються з січня 2019 р. Викликають сумніви документи щодо грошових переказів, не надано обґрунтувань зазначених сум, доказів взяття адвокатеси Богомолової І.Г. на облік у контролюючому органі, як фізичної особи, яка проводить незалежну професійну діяльність.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про оголошення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Медичного реабілітаційного Центру «Тополя» Національної гвардії України (Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, бульвар Золотий берег, 97) про визнання протиправним та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, звільненні з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, - відмовлено.

Відмовляючи у клопотанні ОСОБА_2 про оголошення додаткового рішення районний суд виходив з того, що п. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Жодних заяв щодо подання зазначених доказів до суду від ОСОБА_1 не надходило. До клопотання ОСОБА_1 крім інших, надано звіти про виконане доручення та розмір фактичних витрат та квитанції про витрати, які датовані після ухвалення рішення Малиновським районним судом м. Одеси від 07.06.2019 р., що свідчить про неможливість їх стягнення в порядку постановлення додаткового рішення.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що розгляд справи тривав з квітня 2019 року по 17 березня 2020 року позивачем здійснено плату правничої допомоги,що відповідно до ст.133 ЦПК Українип є судовими витратами. У позовній заяві від 04.07.2019 року позивачем надано попередній розрахунок суми судових витрат,які ним понесені та очікоє понести у звязку з розглядом справи у сумі 14000 грн,а також транспорті витрати. Надані банківські квитанції,звіти про виконання доручення,які обгрунтовують оплату гонорару.

21 січня 2020 року, 3 березня 2020 року зафіксовано особисту участь адвоката Богомолової І.Г. у судових засіданнях.

Наявними у справі доказами підтверджено, що сужові витрати дійсно відбулися,були необхідними та розумними за обсягом,співмірними зі складністю справи,часом ,витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт протягом чотирнадцять місяців та значенням справи для позивача.

Зазначає про порушеня статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод посилаючись на те, що під час судового дослідження позбавив позивача права навести наявні докази,шляхом змагальності переконати в їх допустимості та належності.

У відзиві на апеляційну скаргу начальник МРЦ «Тополя» НГУ Вітвіцький В. просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Малиновського районного суду від 22 червня без змін так як судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. При цьому посилається на удову практику та постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року( справа № 755/9215/15-ц) від 27 червня 2018 року( справа № 826/1216/16) та на частину 8 статті 141 ЦПК україни котра передбачає, що розмір витрат,які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи,встановлюється на підставі поданих сторонами доказів(договорів, рахунків тощо).Подаються до закінчення суждових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі стиорона зробила про це відповідну заяву.

Питання про стягнення судових витрат ,в тому числі витрат на професійну правничу допомогу,були предметом судового розгляду,про що зазначено в судовому рішенні.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився,про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті

В силу частини 2 ст.372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У ЦПК України визначено види судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Згідно з положенням пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову-на обидві сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог.

При прийнятті рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 97 червня 2019 року стягнуто з Медичного реабілітаційного Центру «Тополя» Національної гвардії України в дохід держави судовий збір у розмірі 2 305 гривень 20 копійок, та при прийнятті постанови Одеського апеляційного суду від 17.03.2020 року стягнуто з Медичного реабілітаційного центру «Тополя» Національної гвардії України (Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт.Затока, бульвар Золотий берег, 97, ) в дохід держави судовий збір у розмірі 2 305 (дві тисячі триста п`ять) грн. 20 коп.

Щодо вирішення питання про професійну правничу допомогу

Як убачається з матеріалів справи, представником позивача у справі була адвокат Богомолова І.Г.

У відповідь на відзив від 16.05.2019 року позивач зазначив, що докази оплати витрат на юридичну допомогу будуть надані суду під час зачершення розгляду справи з урахуванням витраченого часу .

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат:

1) їх дійсність;

2) необхідність;

3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Станом на час розгляду апеляційним судом позивачем не було зазначено, що суд першої інстанції не розглянув витрати повязані з павничею допомогою.Такого клопотання не заявлено і на стадії апеляційного розгляду.

Вже після прийняття постанови Одеського апеляційного суду від 17 березня 2020 року та закінчення пятиденного строку-11.06.2020 року, передбаченого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, адвокат заявила клопотання про оголошення додаткового рішення про стягнення додаткових судових витрат на правничу допомогу, надала розрахунок понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, який доповнила витратами на суму 50 894,40 153000 грн,фактичні витрати -6000грн.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку , що заявниця пропустила строк для подання доказів понесених витрат. При цьому у своєму клопотанні від 11.06.2020 року не просила поновити пропущений процесуальний строк та не вказала про поважність причин його пропуску.

У зв`язку з цим апеляційна інстанція вважає, що в частині вирішення питання про стягнення витрат у розмірі 15300 грн, фактичних витрат 6000 клопотання адвоката ОСОБА_1 - адвоката Богомолової І.Г. необхідно було залишити без розгляду так як докази були надані нею поза межами строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Одночасно судова колегія приходить до висновку, що безпідставною є заявлена позивачем сума витрат на правову допомогу, що пов`язані з розглядом даної справи за вивчення судової практики, правових позицій Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду з березня по травень 2019 року, що включено в суму 6300 грн та з червня по листопад 2019 року в розмірі 2100 грн оскільки являється обов`язком адвоката та не пов`язано з наданням юридичних послуг.

У судовому рішенні Малиновського районного суду м. Одеси від 07.06.2019 р. питання про стягнення судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, було предметом судового розгляду та вирішувалось судом.

За таких обставин, та згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367,368,374 ,375,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2020 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 04.11.2021 року

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

С.М.Сегеда

Т.В.Цюра