ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/632/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Журбіцького В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2020 року (суддя Козак О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсними окремих положень пунктів кредитного договору та зобов`язання здійснити перерахунок платежів,

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі АТ «Ідея Банк») про визнання недійсними окремих положень пунктів кредитного договору та зобов`язання здійснити перерахунок платежів.

В обґрунтування позову зазначала, що 19.12.2018 року між нею та АТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір №Р24.00212.004674913, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 35393 грн., включаючи витрати на страховий платіж строком на 30 місяців, а позичальник зобов`язалась одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору.

Банк виконав свій обов`язок щодо видачі кредитних коштів в сумі 35 393 грн. шляхом перерахування коштів в сумі 6021,22 грн. на користь страхової компанії «Уніка» та 29371,78 грн. шляхом перерахування їх на її поточний рахунок НОМЕР_1 .

На виконання умов кредитного договору позивач щомісяця сплачувала платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на користь банку шляхом їх внесення в касу у Хмельницькому відділенні № 1 АТ «Ідея Банк».

Відповідно до виписки по особовим рахункам їй стало відомо, що із суми щомісячного платежу банк самостійно здійснював розподіл сум на погашення частини по тілу кредиту, на погашення по відсотках за користування кредитними коштами та майже половину, а подеколи і більше половини платежу направляв на погашення заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту.

Згідно з пунктом 1.4 кредитного договору від 19.12.2018 року їй було встановлено плату за обслуговування кредиту, щомісячно в терміни і в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

У пункті 6 кредитного договору викладено графік щомісячних платежів за кредитним договором, серед якого у графі «платежі за додаткові та супутні послуги» встановлена плата «за обслуговування» за весь час дії строку користування кредитними коштами (до 19.06.2021 року) в сумі 19324,59 грн.

За весь період користування кредитними коштами вона не отримувала від банку послуг, які перелічені у п.1.4. кредитного договору. Оспорюваним пунктом 1.4 їй, як позичальнику, фактично було встановлено плату за надання інформації щодо її кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена ч.1. ст.11 ЗУ «Про споживче кредитування». При цьому, надання інших послуг, за вказану плату, умовами кредитного договору не передбачено. Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься й у пункті 6 кредитного договору, а саме у графіку щомісячних платежів.

Зазначає, що оскільки було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися їй безоплатно, вказаний пункт кредитного договору є несправедливим та підлягає визнанню недійсним. Окрім того, вона не отримувала від банку зазначених послуг та не зверталась до банку за їх отриманням протягом всього строку користування кредитними коштами.

Всього за час користування кредитними коштами нею було сплачено 14861,53 грн. на користь банку, який зарахував їх в рахунок погашення боргу по комісії за обслуговування кредитом.

Із врахуванням викладеного, позивач просила визнати недійсним пункти 1.4, 6.1 кредитного договору №Р24.00212.004674913 від 19 грудня 2018 року в частині встановлення платежу за обслуговування з наступним графіком: 19.01.2019 року - 1157,35 грн.; 19.02.2019 року - 11211,96 грн.; 19.03.2019 року - 1086,57 грн.; 19.04.2019 року - 1051,17 грн.; 19.05.2019 року - 1015,78 грн., 19.06.2019 року - 980,39 грн., 19.07.2019 року - 944,99 грн.; 19.08.2019 року - 909,60 грн.; 19.09.2019 року-874,21 грн.; 19.10.2019 року - 838,81 грн.; 19.11.2019 року - 803.42 грн.; 19.12.2019 року - 768,03 грн.; 19.01.2020 року - 732,64 грн.; 19.02.2020 року -697,24 грн.; 19.03.2020 року - 661,85 грн.; 19.04.2020 року - 626,46 грн.; 19.05.2020 року - 591,06 грн.; 19.06.2020 року - 555,67 грн.; 19.07.2020року - 520,28 грн.; 19.08.2020 року - 484,88 грн.; 19.09.2020 року - 449,49 грн.; 19.10.2020 року - 414.10 грн.; 19.11.2020 року - 378.71 грн.; 19.12.2020року -343,31 грн.; 19.01.2021 року - 307,92 грн.; 19.02.2021 року - 272,53 грн.. 19.03.2021 року - 237,13 грн.; 19.04.2021 року - 201,74 грн.; 19.05.2021 року - 166.35 грн.; 19.06.2021 року - 130,95 грн., всього - 19 324,59 грн.; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок здійснених з часу укладення Кредитного договору №Р24.00212.004674913 від 19 грудня 2018 року платежів, зарахувавши сплачену позивачем/позичальником в сумі цих платежів з погашення заборгованості комісію (плату за обслуговування кредитної заборгованості) у сумі 14 861,53 грн. - в рахунок інших обов`язкових платежів (зі сплати заборгованості по тілу кредиту та процентах), що передбачені умовами кредитного договору №Р24.00212.004674913 від 19 грудня 2018 року.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2020 року позов задоволено: визнано недійсними пункти 1.4, 6.1 Кредитного договору №Р24.00212.004674913 від 19 грудня 2018 року, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 в частині встановлення обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором №Р24.00212.004674913 від 19 грудня 2018 року; зобов`язано АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору №Р24.00212.004674913 від 19 грудня 2018 року платежів, зарахувавши кошти, отримані від ОСОБА_1 в рахунок сплати - плати за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення інших платежів за вказаним Кредитним договором в порядку визначеному умовами Кредитного договору Р24.00212.004674913 від 19 грудня 2018 року; вирішено питання по судовому збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що умови укладеного позивачем кредитного договору містять положення пункту 1.4, пункту 6.1 щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором. Однак, це є супутня послуга банку, яка за законом повинна надаватися позичальнику безоплатно, а тому вказані пункти кредитного договору є несправедливими та підлягають визнанню недійсними. У зв`язку з визнанням недійсними зазначених пунктів кредитного договору підлягають і задоволенню вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок здійснених з часу укладання кредитного договору платежів, зарахувавши кошти отримані від позивачки як плату за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення інших платежів за даним кредитним договором в порядку визначеному умовами такого договору.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 лютого 2021 року заяву АТ «Ідея Банк» про перегляд заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2020 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі АТ «Ідея Банк» не погоджується із заочним рішенням суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначає, що чинним законодавством України надано право відповідачу отримувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості, а тому немає підстав для визнання п.п. 1.4, 6.1 кредитного договору недійсними. Зазначає, що послуги передбачені в п.1.4 Кредитного договору не є тотожними тим, що передбачені у ст.11 ЗУ «Про споживче кредитування». Крім того, при укладенні кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Підписавши договір, позивач засвідчила, що вона погодилася з його умовами, засвідчила факт ознайомлення з його умовами та дала свою згоду на отримання кредиту на цих умовах. В подальшому позичальник виконувала умови кредитного договору та сплачувала відповідні кошти. Також зазначає, що згідно ч.14 ст.47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Наведене свідчить про те, що така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту існує, визначається кожним банком індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Представник АТ «Ідея Банк» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 19 грудня 2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Р24.00212.004674913, згідно з п.1.1 якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 35393 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п.п.1.2, 1.3 кредитного договору, банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 30 місяців. За користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 15% річних від залишкової суми кредиту.

В кредитному договорі, укладеному між сторонами 19 грудня 2018 року, також встановлені процентні ставки послуг, які зафіксовані у грошовому виразі, у тому числі й щомісячна плата за обслуговування кредиту (комісія).

Згідно п.1.4 кредитного договору, за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: - надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС - повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом, тощо; - надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; - опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Згідно п.6.1 кредитного договору, щомісячні внески наведені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та сплачується на транзитний рахунок № НОМЕР_2 . Згідно наведеної таблиці визначено щомісячну плату за обслуговування, яка за період з 19.01.2019 року по 19.06.2021 року становить 19324,59 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Тобто, оспорюваним пунктом 1.4 кредитного договору позичальнику було встановлено плату за надання інформації щодо її кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Вказана плата міститься також у графіку щомісячних платежів (п.6 Кредитного договору), надання інших послуг за цю ж плату договором не передбачено.

Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися їй безоплатно, вказаний пункт кредитного договору є несправедливим та підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину.

Частиною 1 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства.

Згідно ст.216 ч.1 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Встановлення позивачу плати за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», свідчить про те, що такі положення кредитного договору є несправедливими (частина перша-п`ята статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів») та обґрунтовано визнані судом першої інстанції недійсними.

До аналогічних правових висновків Верховний суд дійшов у постанові від 01.04.2020 року у справі №583/3343/19, та постанові від 15.04.2021 року справа №361/392/20.

Доводи апеляційної скарги щодо порушенням норм процесуального права, а саме: що апелянту судом не направлялась позовна заява та ухвалу суду про відкриття провадження у справі на юридичну адресу банку не спростовують зазначені висновки суду.

У справі що переглядається суд постановив заочне рішення, копію вказаного рішення було направлено на юридичну адресу банку (м. Львів, вул. Валова,11), відповідач АТ «Ідея Банк» скористався своїм правом про перегляд заочного рішення у справі.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до незгоди щодо оцінки судом доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для розподілу судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 травня 2021 року.

Судді Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк