справа №619/4005/21
провадження №2/619/1378/21
10 листопада 2021 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
в складі: головуючого судді Кононихіної Н.Ю.
за участю секретаря судового засідання Мєщан І.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
До Дергачівського районного суду Харківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в якій позивачі просять визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування № 3333 від 14.09.2011 на праві приватної власності належить 73/100 частини будинку АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом 23/100 частини будинку АДРЕСА_1 .
Згідно довідки про склад сім`ї виданої виконавчим комітетом Дергачівської міської ради Дергачівського району Харківської області від 15.06.2021 № 632 в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни:
1. ОСОБА_2 , 1948 р.н., зареєстрована з 27.04.2001;
2. ОСОБА_1 , 1976 р.н., зареєстрований з 26.06.1996;
3. ОСОБА_3 , 1978 р.н., зареєстрована з 02.04.2002;
4. ОСОБА_4 , 1999 р.н., зареєстрований з 02.04.2002;
5. ОСОБА_5 , 1976 р.н., зареєстрована з 13.12.2018.
Однак, ОСОБА_3 не проживає в житловому приміщенні понад п`ять років, про що складено Акт обстеження матеріально-побутових умов від 15 червня 2021 року депутатом Дергачівської міської ради Степаненко О.В.
Відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має. Відповідачка не проживає довгий час в будинку, а саме з 2017 року.
Факт реєстрації відповідачки порушує право позивачів на вільне розпорядження і користування майном, вони позбавлені можливості оформити субсидію.
Враховуючи вищенаведене, вважає, що ОСОБА_3 втратила право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 у зв`язку з тривалою, понад один рік відсутність за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення.
У зв`язку з неможливістю врегулювати конфлікт мирним шляхом, вони вимушені звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та інтересів.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
У судове засідання позивач ОСОБА_2 подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечувала проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про слухання справи була повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надала. Таким чином, суд вважає, що відповідач ухиляється від явки в суд, тому справу можливо розглянути за її відсутністю в заочному судовому засіданні, на підставі тих доказів, які наявні в матеріалах справи.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а позивачі не заперечують проти такого вирішення справи, то відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних мотивів.
Судом установлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування № 3333 від 14.09.2011 на праві приватної власності належить 73/100 частини будинку АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом 23/100 частини будинку АДРЕСА_1 .
Згідно довідки про склад сім`ї виданої виконавчим комітетом Дергачівської міської ради Дергачівського району Харківської області від 15.06.2021 № 632 в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни:
1. ОСОБА_2 , 1948 р.н., зареєстрована з 27.04.2001;
2. ОСОБА_1 , 1976 р.н., зареєстрований з 26.06.1996;
3. ОСОБА_3 , 1978 р.н., зареєстрована з 02.04.2002;
4. ОСОБА_4 , 1999 р.н., зареєстрований з 02.04.2002;
5. ОСОБА_5 , 1976 р.н., зареєстрована з 13.12.2018.
Той факт, що відповідач ОСОБА_3 дійсно не проживає близько трьох років за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується актом від 05 серпня 2021 року, складеним депутатом Дергачівської міської ради Степаненком О.В. в присутності сусідів.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст. 317 ЦК України, кожен громадянин має право вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
В силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
За ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд, може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин.
Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку.
Таким чином, суд визнає відповідача ОСОБА_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно що вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.
Керуючись статтями 7, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення є підставою для скасування реєстрації ОСОБА_3 за вказаною вище адресою.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Н. Ю. Кононихіна