Ухвала

12 листопада 2021 року

місто Київ

справа № 205/3695/18

провадження № 61-12477ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2021 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 20 серпня 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2021 року, залишити без змін рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для її виконання. Суд касаційної інстанції визначив, що судовий збір за подання касаційної скарги на постанову суду апеляційної інстанції, ухвалену за наслідками перегляду рішення суду першої інстанції у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки, підлягає доплаті у розмірі 64 271, 92 грн, враховуючи, що позов подано юридичною особою із ціною позову 2 259 864, 10 грн, тому визнано обов`язок заявника надати суду документ на підтвердження доплати судового збору або документ, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору.

Суд касаційної інстанції також встановив, що касаційна скарга подана із пропуском строку, визначеного частиною першою статті 390 ЦПК України, втім ОСОБА_1 не зазначила дату отримання оскаржуваного рішення та не навела причини такого пропуску.

Верховний Суд, ознайомившись із доданою до касаційної скарги заявою, яка, на думку заявника, підтверджує отримання копії оскаржуваного рішення, визначив, що такий документ не може підтверджувати час отримання заявником копії постанови Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2021 року. Зазначена заява подана до суду першої інстанції за спливом майже одного місяця після ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення.

За наведених обставин Верховний Суд визнав обов`язок ОСОБА_1 подати обґрунтоване клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Від заявника у жовтні 2021 року надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, заява, у якій ОСОБА_1 повідомляє, що копію рішення суду апеляційної інстанції нею отримано у суді першої інстанції 22 липня 2021 року, про що свідчить відповідна розписка. Оскільки касаційна скарга подана у межах процесуальних строків з часу отримання копії оскаржуваного рішення, цей строк не пропущено.

Щодо вимоги суду касаційної інстанції про обов`язок здійснити доплату судового збору у визначеному Верховним Судом розмірі у сумі 64 271, 92 грн, заявник наводить заперечення, вважає, що наведе свідчить про заборону у доступі до правосуддя, просить визначити судовий збір, який підлягає сплаті нею, ОСОБА_1 , у розмірі 3 524, 00 грн, який заявником раніше вже сплачено.

Щодо сплати судового збору

Усуваючи недоліки, ОСОБА_1 висловила заперечення щодо вимоги Верховного Суду про доплату судового збору за подання касаційної скарги у розмір 64 271, 92 грн, вважає зазначене є перешкодою у доступі до правосуддя.

Верховний Суд визнає наведені доводи безпідставними та такими, що суперечать правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду щодо визначення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки майновими вимогами. Відповідно Судом визначено обов`язок учасника такої справи здійснити сплату судового збору за подання позову, заяв, скарг, за ставками як у справі з вимогами майнового характеру.

Одночасно Суд роз`яснює, що відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом цієї практики щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наведеній, зокрема у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії», «Креуз проти Польщі», сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Враховуючи наведені норми національного законодавства, практику Верховного Суду та рішень ЄСПЛ щодо обов`язку учасника справи здійснити сплату судового збору у визначеному законом розмірі, суд касаційної інстанції робить висновок, що вимога ОСОБА_1 про визначення судового збору за подання нею касаційної скарги на рівні 3 524, 00 грн, тобто фактичне зменшення розміру судового збору не підлягає процесуальному вирішенню без наведення підстав такого зменшення та доказів на підтвердження таких обставини.

У такому висновку Верховний Суд виходить із загальних положень

статті 136 ЦПК України та статті 8 ЗУ «Про судовий збір», правила яких зумовлюють подання особою відповідного клопотання із наведенням обґрунтованих підстав відстрочення, розстрочення, зменшення або звільнення від сплати судового збору із поданням доказів на підтвердження цих підстав.

Отже, лише за наявності клопотання ОСОБА_1 про відстрочення, розстрочення, зменшення або звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги, із доданими доказів на підтвердження цих підстав, Верховний Суд може вирішити таку процесуальну вимогу.

Згідно із частиною другою статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Наведені обставини свідчать про необхідність продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги.

Керуючись статтею 127 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків у касаційній скарзі тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду, що не підлягатиме подальшому продовженню.

У разі невиконання у встановлений строк вимог ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний