ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/60/21 Номер провадження 22-ц/814/1328/21Головуючий у 1-й інстанції Гришко О. Я. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Карпушина Г.Л., Кузнєцової О.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 17 березня 2021 року, прийнятого під головуванням судді Гришка О.Я. в селищі Оржиця

у справі за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом. Зазначав, що між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н від 23 січня 2013 року, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв`язку з невиконанням умов договору утворилась заборгованість у розмірі 14777,18 грн., що складається з наступного: 12162,09 грн. заборгованості за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 12162,09 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 2615,09 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Просили стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 12162,09 грн. та судові витрати у розмірі 2270 грн.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 17 березня 2021 року відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Відмова у задоволенні позову обґрунтована тим, що в даному випадку сума коштів, отриманих відповідачем у кредит, менша за суму коштів відповідача, спрямованих на погашення заборгованості за кредитом.

Рішення оскаржив АТ КБ «ПриватБанк», в апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача судові витрати.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 23 січня 2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідачем була заповнена Анкета - заява позичальника, у якій указано, що вона разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

В свою чергу позичальник зобов`язався забезпечити повернення кредиту.

За розрахунками банку станом на 30 листопада 2020 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість яка становить 14777,18 грн., що складається з наступного: 12162,09 грн. заборгованості за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 12162,09 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 2615,09 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 12162,09 грн. заборгованості за тілом кредиту.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що відповідач ОСОБА_1 повністю сплатив суму коштів, отриманих у кредит, а саме відповідачем за період з 01.07.2014 року по 23.10.2020 року було отримано в кредит кошти на загальну суму 12818,25 грн., при цьому, за цей же період на погашення заборгованості за кредитом сплачено відповідачем 18866,26 грн.

Однак, колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Укладений між сторонами кредитний договір від 23.01.2013 року у вигляді заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в повному обсязі АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з розрахунку заборгованості, у ОСОБА_1 перед Банком виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 12162,09 грн.(а.с. 17).

Кредитний ліміт, встановлений по кредитній карті був наданий у вигляді поновлювальної кредитної лінії, тобто після сплати кредитних коштів позичальник може знову ними користуватись. Відтак, висновок районного суду щодо відсутності заборгованості не відповідає фактичним обставинам справи.

ОСОБА_1 не надав суду жодного доказу на підтвердження сплати заборгованості в розмірі заявлених позовних вимог та не скористався своїм правом на спростування розрахунків банку.

Проте, районний суд не звернувши на зазначене уваги, вдався із власної ініціативи до безпідставних розрахунків.

Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь банку суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12162,09 грн., а тому рішення районного суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про стягнення зазначеного розміру боргу.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5675 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374,376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 17 березня 2021 року скасувати, прийняти нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостізадовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 23 січня 2013 року у розмірі 12162, 09 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 5675 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.05.2021 р.

Головуючий-суддя О. В. Прядкіна

Судді: Г.Л. Карпушин

О. Ю. Кузнєцова