Єдиний унікальний номер судової справи: 488/2091/20
Номер провадження: 22-ц/812/1886/21 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2021 року, ухваленого під головуванням судді - Чернявської Я.А. в приміщенні того ж суду о 12-26 год по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди та компенсації моральної шкоди, завданої злочином,

в с т а н о в и л а:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди та компенсації моральної шкоди, завданої злочином.

Позивач зазначав, що 13 травня 2015 року, приблизно о 21 годині 30 хв, на території авторинку, розташованого по вул. Самойловича в Корабельному районі м. Миколаєва, відповідач завдав йому кілька ударів руками і ногами по голові і в область тулуба, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження, втратив свідомість. Вранці наступного дня внаслідок загальної слабкості, запаморочення і поганого самопочуття він змушений був звернутися в приймальне відділення Жовтневої ЦРЛ і був поміщений на стаціонарне лікування в нейротравматологічне відділення. На стаціонарному лікуванні він перебував до 28 травня 2015 року з діагнозом струс головного мозку, забій м`яких тканин обличчя і після виписки з лікарні змушений був продовжити амбулаторне лікування, проходити фізпроцедури, приймати ліки. У зв`язку з тим, що головні болі у нього не проходили, він знову звернувся до лікаря і його було направлено в діагностичний центр для проходження комп`ютерної томографії головного мозку. В результаті обстеження 08 червня 2015 року було дано заключення: що є картина судинної енцефалопатії. Залишкові зміни перенесеного раніше НМК. Лакунарний інфаркт в басейні ПСМА.

Зазначає, що також в результаті нанесених ударів ОСОБА_3 у нього були пошкоджені зуби в коронках у тому місці де садно на обличчі від нанесених ударів. Після отриманих тілесних ушкоджень і лікування у нього тривалий час було погане самопочуття, головні болі, погіршився зір, що підтверджується медичними документами. Перенесена черепно-мозкова травма в його віці стала причиною виявленого інфаркту головного мозку. На лікування загалом ним було витрачено 12 103 грн.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2020 року ОСОБА_3 було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України закрито.

Крім того, позивач зазначає, що внаслідок незаконних умисних дій відповідача, йому були заподіяні моральні страждання, фізичний біль, душевні переживання, що тривають по теперішній час. У момент заподіяння тілесних ушкоджень він переніс значну фізичну біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям образи, обурення, приниження гідності, страху за своє здоров`я і життя.

Посилаючись на викладене та на зухвалу поведінку відповідача, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 12 103 грн. матеріальної шкоди, завданої злочином та 30 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 12 103 грн. не визнав, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження суми витрат на лікування, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди визнав частково, зазначивши, що визначений позивачем розмір грошового відшкодування є завищеним.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 8 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої злочином відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність причинно-наслідкового зв`язку між подіями, які мали місце 13 травня 2015 року та тими витратами, які він поніс на своє лікування. Надані позивачем медичні документи не містять в собі інформації необхідної для доведення обставин на які він посилається як на підставу позову. Що стосується стягнення 8 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди то суд виходив з принципу справедливості та розумності, факту завдання позивачу саме легких тілесних ушкоджень.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, дослідження доказів та їх оцінки, у зв`язку з чим рішення суду є необґрунтованим просив його частково змінити в частині стягнення моральної шкоди, скасувати в частині матеріальної шкоди та стягнути з відповідача на його користь 12 103 грн. Вирішити питання щодо судового збору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував тієї обставини, що експерт здійснив експертизу лише по медичним документам наданих ним (амбулаторна картка хворого, епікриз зі стаціонару) тільки у квітні 2016 році, а після побиття експерт не оглядав і не міг з`ясувати чи були пошкодженні зубні протези та зуби.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймали участь у справі, дослідивши виділені матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_3 13 травня 2015 року, перебував на стоянці вантажних автомобілів по вул. Остапа Вишні в м. Миколаєві, у вечірній час приблизно з 21 год. до 22 год. В результаті раптово виниклих неприязних стосунків у ОСОБА_3 виник умисел на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 наздогнав потерпілого, рукою наніс один удар в ліву частину обличчя ОСОБА_1 від якого останній упав на землю. Продовжуючи свій злочинний умисел ,спрямований на спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 наніс ще не менше трьох травматичних ударів руками і ногами в область обличчя та тулуба.

В результаті умисних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_1 були завдані тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку, підшкірної гематоми, поверхневої рани м`яких тканин обличчя, які згідно з висновками експерта судово-медичної експертизи від 18 травня 2016 року №87 та від 27 грудня 2017 року №1942 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.с.166-171).

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2020 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України закрито і звільнено його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду (а.с. 172-174).

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

За правилами статей 12,81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як на підставу задоволення своїх вимог позивач посилається на те, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення у зв`язку з ушкодженням здоров`я йому завдано матеріальної шкоди у розмірі 12 103 грн., яка складається з витрат на лікування та протезування.

Відмовляючи у задоволені вимог ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність причинно-наслідкового зв`язку між подіями, які мали місце 13 травня 2015 року та тими витратами, які він поніс на своє лікування.

Між тим, з таким висновком суду погодитися не можливо з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини першої статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

З оглянутої медичної картки на ОСОБА_1 від 14 травня 2015 року вбачається, що останній знаходився на стаціонарному лікуванні у н/тр. відділенні Жовтневої Центральної лікарні з 14 травня 2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спостерігався лікарями травматологом, нейрохірургом та невропатологом. Для лікування призначалися: глюкоза, пирацетам, вит. С , Кеталонг, Л-Лизин на физ. р/ре, Фезам, Вестибо , Глицисет , гепариновая мазь, Кавинтон , є/форез Лидази, вит ВЕ , що також підтверджується Виписним епікризом №4843/609 в якому зазначено, що виписаний до невропатолога п-ки та рекомендовано закінчити курс фізпроцедур, Фезам, Вестибо, Глицисед, Кавинтон.

05 червня 2015 року лікарем Жовтневої Центральної лікарні ОСОБА_1 було оглянуто призначено лікування, в тому числі медичний препарат Серміон та інші, а також рекомендовано пройти КТ головного мозку.

08 червня 2015 року ОСОБА_1 було пройдено КТ головного мозку, вартість якої становить 550 грн.

Крім того, з матеріалів кримінальної справи відносно ОСОБА_3 , оглянутої в суді апеляційної інстанції, вбачається, що на підтвердження понесених майнових витрат ОСОБА_1 надав призначення (рецепти) медичних препаратів та квитанції на придбання цих ліків на загальну суму 1682,64 грн.

Наданий позивачем касовий ордер №16 від 07.2015 року, виданий Стоматологічний кабінет «ПП ОСОБА_8 » про сплату 9 600 грн. на протезування мостів керамічних 5 одиниць та 2 металеві коронки, без висновку лікаря щодо необхідності протезування внаслідок нанесення ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень ОСОБА_1 не є належним доказом витрат на протезування.

Отже, встановлене свідчить про те, що витрати на придбання ліків у зв`язку з ушкодженням здоров`я ОСОБА_1 , внаслідок нанесення ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень складають 2 232,64 грн. (1682,64 грн. + 550 грн.), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

За таких обставин, рішення суду в частині відмови позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої злочином на підставі п. 1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення цих вимог, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 2 232,64 грн.

Що стосується висновку суду щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 8 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди то колегія суддів погоджується з таким з огляду на наступне.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з частиною першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди судова колегія приймає до уваги розмір завданої моральної шкоди та її тривалість.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про те, що у відповідності до вимог статті 1167 ЦК України відповідач зобов`язаний відшкодувати моральну шкоду позивачу, враховуючи ступінь вини відповідача, характер та обсяг душевних страждань позивача, визначивши розмір грошової компенсації з урахуванням вимог розумності і справедливості, що узгоджується з характером моральних страждань позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо зміни рішення суду в частині стягнення моральної шкоди з урахуванням усіх обставин даної справи не можуть бути підставою для стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивач підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 610,41 грн (223,65 грн. за моральну шкоду на 26,6 % + 386,76 грн. за матеріальну шкоду на 18,4% ( 154,70 грн.+232,06 грн.).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2021 року в частині відмови позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної злочином скасувати та ухвалити в цій часті нове судове рішення про часткове задоволення цих вимог.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) матеріальну шкоду, завдану злочином у розмірі 2 232,64 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 610,41 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Відновити дію рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2021 року в незміненій частині.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 15 листопада 2021 року.