ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2702/21
провадження № 2-з/753/149/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

"21" травня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Якусика О.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Корчевного Андрія Васильовича про забезпечення позову у справі № 753/2702/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4 , в якому просить витребувати у ОСОБА_4 із чужого незаконного володіння на користь ОСОБА_1 об`єкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 203,50 кв.м., житловою площею 109,40 кв.м.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказане нерухоме майно вибуло з володіння позивача на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, яке в подальшому було скасоване, а отже вибуло з володіння власника поза його волею, а тому підлягає витребуванню від особи, яка є його останнім набувачем.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/2702/21 за вказаним позовом, призначено справу до розгляду по суті в порядку загального позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання на 23 березня 2021 року.

Ухвалою суду від 23 березня 2021 року у зв`язку із неявкою відповідача та його представника розгляд справи відкладено на 6 квітня 2021 року.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 6 квітня 2021 року продовжено строк підготовчого засідання у справі № 753/2702/21 на 30 днів, відкладено розгляд справи на 29 квітня 2021 року, залучено до участі до участі у розгляді справи як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року замінено первісного відповідача ОСОБА_4 на належного відповідача ОСОБА_2 , з тих підстав, що 8 квітня 2021 року власником спірного майна став ОСОБА_2 внаслідок укладення ним з ОСОБА_4 Договору про розірвання Договору про передання майна стягувачу в рахунок часткового погашення боргу за виконавчим документом від 30 березня 2020 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

12 травня 2012 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Корчевного Андрія Васильовича до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій представник позивача просить накласти арешт та заборону на відчуження на об`єкт нерухомого майна - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Заява мотивована тим, що предметом спору у цій справі є право власності на об`єкт нерухомого майна - вказану вище квартиру. 8 квітня 2021 року первісний відповідач ОСОБА_4 здійснив відчуження зазначеної квартири на користь ОСОБА_2 , який залучений до участі у справі як новий відповідач. У свою чергу, ОСОБА_2 в той же день 8 квітня 2021 року уклав договір іпотеки номер 2058, відповідно до якого квартира була передана в іпотеку іншій особі ОСОБА_5 . Договір іпотеки був укладений на строк 10 днів (до 18 квітня 2021 року).

Заявник зазначає, що після 18 квітня 2021 року у ОСОБА_5 виникло право звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що може знову привести до зміни її власника. Таким чином, як вказує заявник, відповідачі у справі здійснюють дії щодо квартири, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а отже є підстави вважати, що ця квартира може бути знову відчужена на користь третіх осіб та, у разі невжиття заходів забезпечення позову, це може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно із протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19 травня 2021 року вказану заяву передано на розгляд судді Якусику О.В.

Дослідивши матеріали справи та заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку про те, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Тобто в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для ефективного захисту прав або інтересів позивача. При цьому відповідно до вимог частини 3 статі 12, частини 1 статті 81 ЦПК України обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Види забезпечення позову визначені частиною першою статті 150 ЦПК України. Зокрема, згідно з пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходів забезпечення позову передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Крім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд вважає, що через ризик подальшого відчуження спірного нерухомого майна на користь третіх осіб невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову та може призвести до того, що позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Наявність вказаного ризику підтверджується фактом відчуження відповідачем ОСОБА_4 спірного нерухомого майна на користь ОСОБА_2 , який в подальшому передав це майно іпотеку для забезпечення виконання своїх зобов`язань перед ОСОБА_5 , невиконання яких може бути підставою звернення стягнення на вказане майно і перехід прав на нього до третіх осіб.

Враховуючи, що позивачем пред`явлено позов про витребування майна з чужого незаконного володіння, а тому ймовірне рішення про задоволення позову може мати наслідком зміну власника такого майна, беручи до уваги факт відчуження спірного майна після звернення позивача із позовом у цій справі та встановлення на нього обтяження, суд дійшов висновку, що заявником доведено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення у справі у разі відчуження відповідачем спірного майна або виникнення інших речових прав чи обтяжень третіх осіб щодо такого майна, ускладнення захисту прав та інтересів заявника без вжиття таких заходів, та про обґрунтованість доводів заявника про наявність достатніх підстав вважати, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може зробити неможливим чи ускладнити виконання рішення суду, а також ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При вирішенні заяви про забезпечення позову суд враховує співмірність та наявність зв`язку між видом забезпечення позову, який просить застосувати позивач, а саме накладення арешту на спірну квартиру і заборону на її відчуження, та позовними вимогами, які пред`явлені позивачем.

Беручи до уваги наведені норми процесуального законодавства, оцінивши відповідно до вимог статті 89 ЦПК України обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням вказаних вище критеріїв, суд дійшов висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Також, дослідивши матеріали заяви, суд дійшов висновку про відсутність на цій стадії розгляду справи підстав для застосування зустрічного забезпечення позову, з огляду на відсутність відомостей щодо можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Керуючись ст. ст. 2, 149, 152, 153, 258, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Корчевного Андрія Васильовича про забезпечення позову у справі № 753/2702/21 - задовольнити.

Накласти арешт та заборону на відчуження на об`єкт нерухомого майна - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Стягувач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Боржник: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом і підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Дарницький районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову - три роки.

Суддя О. В. Якусик