ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2021 року

м. Харків

справа № 953/17396/20

провадження №22-ц/818/4607/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 26 травня 2021 року, ухвалене суддею Садовським К.С.,-

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, після уточнення якого просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 30.05.2017 р. по 24.09.2020 в розмірі 53476,07 грн., змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1 500 грн. на ј частини доходу відповідача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.10.2017 у справі № 640/8028/17 з відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1500 грн. щомісяця, починаючи з 30.05.2017 і до повноліття сина. На підставі вищезазначеного рішення суду 06.11.2017 видано виконавчий лист, який переданий на виконання до Київського ВДВС у м. Харкові та відкрито виконавче провадження № 55036616. 24.09.2020 державним виконавцем Київського ВДВС у м. Харкові Лівенцевим І.О. надано розрахунок заборгованості по аліментах, який складає 13 099, 52 грн. Оскільки відповідач ухиляється від виконання рішення суду, несвоєчасно та не в повному обсязі сплачує аліменти, зі сплати аліментів утворилась заборгованість за період з 30.05.2017 по 24.09.2020. У зв`язку з чим він просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 53476,07 грн. Крім того, просить змінити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/4 від доходу відповідача, починаючи з дня набуття рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, на підставі ст.ст.180-184, 192 Сімейного кодексу України.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 26 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , суму пені за прострочення аліментів за період з 30 травня 2017 року по 30 серпня 2020 року у розмірі 13099 грн. 52 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що 06.11.2017 відкрито виконавче провадження ВП № 55036616 за виконавчим листом № 640/8028/17 від 30.10.2017 про стягнення аліментів, відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 06.10.2017. За вищезазначеним виконавчим листом за період з 30 травня 2017 року по 30 серпня 2020 року виникла заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 13099,52 грн. Суд виходив с того, що здійснюючи розрахунок пені, необхідно враховувати положення частини 1 статті 196 Сімейного кодексу (далі - СК) України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня. За таких обставин суд задовольнив вимоги позивача про стягнення пені за прострочення аліментів лише в сумі що дорівнює заборгованості по аліментах - 13 099, 53 грн. Щодо вимог про зміну розміру призначених аліментів, суд відмовив в цій частині вимог, зазначивши, що позивачем не надано належних доказів, щодо підстав зміни їх розміру, зазначивши, що збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, який визначено законом, за відсутності з цього приводу спору щодо відмови виконавчої служби у перерахунку цього розміру - не є підставою для пред`явлення позову про зміну розміру аліментів.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, якою просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що висновок суду про нарахування пені у розмірі заборгованості по сплаті аліментів не є вірним, оскільки відповідно до постанови Великої палати Верховного суду від 03.04.2019 у справі 333/6020/16-ц , в якій вона відступила в висновків Верховного суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відкладених раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, та її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Крім того, при розрахунку розміру пені слід виходити із того, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинен виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визнавши її загальну суму. Разом с тим, зауважує, що розрахунок пені, який було додано до позовної заяви та який зроблений з врахуванням вищезазначених постанов Великої палати Верховного суду, було зроблено за кожним із періодичних платежів (або його частиною), з врахування строків заборгованості, розмірів та дат сплати коштів відповідачем. Розрахований розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з 30 травня 2017 року по 24 вересня 2020 року складає 53476,07 грн. та підлягає до сплати у такому розмірі. Також зауважує, що суд помилково зазначив, що позивач просив збільшення розміру аліментів, оскільки вимогою позивача є перехід зі стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу), а саме, зміна способу стягнення аліментів. Так, право вимагати заміну розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Отже, одержувач аліментів відповідно до ч. 3 ст.181 СК має відповідне абсолютне право змінити спосіб стягнення аліментів, визначений у рішенні суду, незалежно від аргументації (зміни матеріального або сімейного становища, зміни стану здоров`я і т. д.), що не передбачена законодавчо як обов`язкова умова в цьому випадку, як це має місце у ст. 192 СК України, тобто якщо одержувач аліментів вирішив реалізувати відповідне право, то, чому він так вирішив, неважливо.

ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, яким він просить залишити апеляційну скаргу без розгляду, посилаючись на те, що він не ухиляється від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак з 16.07.2020 він звільнений з останнього місця роботи, постійних доходів не має, та перебував на обліку в Харківському місцевому центрі зайнятості, як безробітний. Також на його отриманні знаходиться його дружина та малолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У зв`язку з вищевикладеними обставинами він заперечує проти зміни розміру аліментів, оскільки має мінливий дохід та отримує лише допомогу по безробіттю. Щодо вимог позивача про стягнення пені, посилається на ч.1. ст. 196 СК України, відповідно до якої відповідальність за прострочення сплати аліментів тоді, коли така заборгованість виникла з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду , але не більше 100 % заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно із частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2017 року у справі № 640/8028/17 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1500 грн. щомісяця, починаючи з 30.05.2017 до досягнення сином повноліття( а.с. 7-9).

06.11.2017 постановою Київського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження ВП №55036616 з виконання виконавчого листа №640/8028/17 від 30.10.2017 про стягнення аліментів відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 06.10.2017 ( а.с 47).

Оскільки ОСОБА_2 ухилявся від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , 2017 року народження, встановлених рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.10.2017, 07.10.2020 вироком Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_2 визнано винним за ч. 1 ст. 164 КК України та призначено покарання у вигляді 110 годин громадських робіт ( а.с 43-45).

Згідно довідки (розрахунку) Київського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) від 24.09.2020 заборгованість по сплаті аліментів з виконання виконавчого листа № 640/8028/17 від 30.10.2017 за період з 30 травня 2017 по 30 серпня 2020 складає 13099,52 грн. ( а.с. 11-12).

Відповідно до розрахунку представника позивача заборгованість по пені за період з 30 травня 2017 по 30 серпня 2020 складає 53476,07 грн.( а.с. 13).

Довідкою ТОВ «ГУД АВТО ДІЛ» від 29.05.2020 зазначено, що сукупний дохід ОСОБА_2 за період з 10.02.2020 по 30.04.2020 складав 9 639, 67 грн. ( а.с. 46).

Згідно довідки з Харківського міського центру зайнятості від 11.12.2020 ОСОБА_2 в період з липня 2020 року по жовтень 2020 року був зареєстрований як безробітний та отримав дохід в розмірі 2773, 12 грн. ( а.с. 39).

29.03.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб, від якого він має неповнолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с. 40-41).

Відповідно до довідки УПЗНА Київського району Харківської ради від 06.11.2020, ОСОБА_7 отримує допомогу при народженні дитини на неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с. 42).

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (стаття 4 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Згідно з прецендентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Розглядаючи відповідальність за несплату аліментів, слід зауважити, що в законодавстві передбачена спеціальна норма, яка встановлює умови та розміри санкцій за порушення зобов`язання із сплати аліментів (стаття 196 СК України).

Частиною 1 статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Тобто, дана норма спрямована на стимулювання боржника - платника аліментів своєчасно сплачувати аліменти та, певною мірою, компенсувати одержувачеві аліментів ті втрати, які він поніс у зв`язку із затримкою їх сплати.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Пеня за несплату заборгованості по аліментам нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини 1 статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 по справі №572/1762/15-ц.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

У разі виплати аліментів частинами, якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

Указаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року по справі №333/6020/16.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову в частині стягнення суми пені за прострочення аліментів за період з 30.05.2017 по 30.08.2020, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідальність платника аліментів за їх прострочення обмежується 100 відсотками заборгованості в розмірі 13099, 53 грн., яка розрахована державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Харків), правильність якого сторонами не оскаржується.

Заявник посилається на неврахування судом першої інстанції правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

У цій постанові наведено формулу, за якою має обчислюватися пеня за несплату аліментів.

Зі змісту рішення суду, вбачається, що суд керувався висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, застосував правильну формулу за якою повинна обчислюватися пеня за несплату або прострочення сплати аліментів та визначив що пеня складає 53476,07 грн.

При цьому судова колегія відхиляє посилання апелянта на невірне обмеження розміру пені загальним розміром заборгованості. Оскільки судом першої інстанції обґрунтовано застосовано до спірних правовідносин правило частини першої статті 196 СК України, відповідно до якого розмір пені не повинен перевищувати 100 відсотків заборгованості зі сплати аліментів.

Аналогічні висновки зроблені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 607/13692/18.

Оскільки загальний розмір заборгованості становить 13099,52 грн, розмір пені обґрунтовано зменшений до зазначеної суми.

Разом с тим, відмовляючи у задоволенні позову в частині зміни способу стягнення аліментів, суд помилково вважав, що позивачка не надала належних та допустимих доказів існування підстав такої зміні, , що передбачені ст. 192 СК України.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 просить змінити спосіб стягнення аліментів, шляхом визначення їх у частці від доходу відповідача, а саме стягнути з ОСОБА_2 аліменти в розмірі ј частини його доходу, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно із статті 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Розмір аліментів з урахуванням статті 48 Конституції України має забезпечувати такий достаток, який би забезпечив покриття поточних основоположних життєвих потреб.

Суд апеляційної інстанції враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку із чим певним чином з"являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, «вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру алім У постанові від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що «факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини».

Разом с тим, при розгляді цієї справи необхідно керуватись частиною 3 статті 181 СК України, якою унормовано, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина 3 статті 181 СК України в редакції Закону №2037-V-ІІІ від 17 травня 2017 року) .

Право вибору способу стягнення аліментів, у твердій сумі або в частині від заробітку (доходу), Закон закріпив виключно за одержувачем аліментів, при цьому законом не встановлено підстав, за яких це право одержувача може бути обмежено. Суд, з урахуванням встановлених обставин справи та відповідно до вимог Закону, може лише визначати величину стягнення аліментів.

Судовою колегією, встановлено, що ОСОБА_1 пред`явлено позов щодо зміни способу стягнення аліментів, а не збільшення розміру аліментів, що унормовано положеннями статті 192 СК України, згідно якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції не вірно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового судового рішення.

Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Заперечення відповідача ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, з підстав знаходження на його утриманні дружини ОСОБА_7 та неповнолітньої дитину ОСОБА_6 , судова колегія не бере до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 отримує соціальну допомогу при народженні дитини на ОСОБА_8 , та знаходження на утриманні відповідача неповнолітньої дитини не є підставою для відмові в утриманні іншої його неповнолітньої дитини.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 посилається на те, що він з 24.07.2020 перебував на обліку в Харківському місцевому центрі зайнятості, як безробітний, не працевлаштувався та має мінливий дохід, та до теперішнього часу не має постійного місця роботи, свідчить про те, що відповідач суто формально перебував на обліку центру зайнятості, не виконував рекомендацій щодо можливого його працевлаштування, та до теперішнього часу не бажає працевлаштовуватись й виконувати батьківські обв`язки щодо своєї неповнолітньої дитини.

Разом с тим, відповідач не сплачував повністю аліменти з травня 2017 року , коли був працевлаштований та ще не мав на утриманні іншої неповнолітньої дитини, також на підтвердження того, що він не має постійного доходу, не надав суду довідки про доход, розрахунок свого дійсного щорічного доходу, що свідчить про недобросовісність відповідача при здійсненні своїх процесуальних та батьківських прав й ухилення від надання належних та достовірних доказів щодо свого доходу.

У постанові від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що «факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини».

Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства, які регламентують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). При цьому, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.

Враховуючи наявність норми про можливість зміни способу стягнення аліментів та позиції стягувача аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги в частині зміни способу стягнення аліментів з стягнення в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. на ј частини доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є обґрунтованими та такими, що відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не погіршать її матеріального становища і визначення вказаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону.

Відповідно до п. 4 ч.1, ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене судова колегія уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду- скасуванню в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 371, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 26 травня 2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2017 року у справі 640/8028/17.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягування від 27.10.2020 року і до досягнення кожною дитиною повноліття.

В іншій частині Київського районного суду міста Харкова від 26 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 12 листопада 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук