ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

14 січня 2021 року

м. Харків

справа № 638/3867/18

провадження № 22-ц/818/110/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Кравченко О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Трощій Ірина Вячеславівна, Обслуговуючий кооператив «Житлово будівельний кооператив «Ковчег»,

представник Пекареніна Орися Миколаївна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання ОСОБА_3 про закриття провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 січня 2020 року в складі судді Аркатової К.В.,

у с т а н о в и в :

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася у суд з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу (далі ПН ХМНО) ОСОБА_4 , Обслуговуючий кооператив «Житлово будівельний кооператив «Ковчег» (далі ОК ЖБК «Ковчег»), та просила: визнати недійсним договір купівлі продажу нежитлових приміщень технічного поверху № 23, № 24, № 29 - 43 площею 265,8 кв м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 28 серпня 2007 року між фізичною особою підприємцем (далі ФОП) ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений ПН ХМНО Трощій І.В. та скасувати його державну реєстрацію; стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені судові витрати.

Позов мотивовано тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_2 . Вказаний житловий будинок не є об`єктом комунальної власності територіальної громади м. Харкова та на балансі Комунального підприємства «Жилкомсервіс» (далі КП «Жилкомсервіс») не обліковується. Вважає, що питання правомірності використання та набуття у власність спільного майна в багатоквартирному будинку іншою особою може бути оскаржено будь яким співвласником даного багатоквартирного будинку.

Зазначає, що рішенням Господарського суду Харківської області від 12 липня 2007 року у справі № 40/356-07 задоволені позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 . Визнано право власності ФОП ОСОБА_3 на нежитлові приміщення підвалу в літ. «А-9-10» (нежитлові приміщення підвалу: № 1 - № 29, загальною площею 814,8 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та на нежитлові приміщення технічного поверху в літ. «А-9-10» (нежитлові приміщення технічного поверху: № 23, № 24, № 29 - № 43), загальною площею 265,8 кв. м за вказаною адресою.

28 серпня 2007 року ФОП ОСОБА_5 продала вказані нежитлові приміщення технічного поверху ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі продажу, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Трощій І.В.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05 грудня 2017 року у справі № 40/356-07 скасовано рішення Господарського суду Харківської області від 12 липня 2007 року та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ФОП ОСОБА_3 про визнання права власності на вказані нежитлові приміщення.

Зазначає, що спірні приміщення технічного поверху є складовими частинами житлового будинку та за функціональним призначенням є допоміжними приміщеннями, через технічний поверх прокладені мережі телекомунікацій. Перебування вказаних приміщень у власності ОСОБА_2 перешкоджає співвласникам житлового будинку належним чином володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Перебування допоміжних приміщень будинку у власності інших осіб значною мірою ускладнює процес здійснення управління та обслуговування будинком. Належність ОСОБА_2 права власності на нежитлові приміщення технічного поверху є порушенням прав власності осіб, які є власниками квартир та співвласниками нежитлових приміщень загального користування в будинку.

18 вересня 2018 року ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив мотивовано недоведеністю позовних вимог.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов є недоведеним, оскільки ОСОБА_1 не надано доказів, які б свідчили про порушення її прав, як співвласника нерухомого майна. Позивачкою не доведено, що спірні нежитлові приміщення зі стадії проектування житлового будинку не призначалися для торгівельних потреб, а є технічними/допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку, а відтак підстави для визнання недійсним оскаржуваного договору купівлі продажу відсутні.

12 лютого 2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у зв`язку з чим справа призначена до розгляду в суді апеляційної інстанції.

22 грудня 2020 року ОСОБА_3 подала до суду апеляційної інстанції клопотання про закриття провадження у даній справі з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Клопотання мотивоване тим, що згідно з даними Державного реєстру нерухомого майна, станом на дату ухвалення рішення судом першої інстанції ОСОБА_1 не була власницею квартири АДРЕСА_2 . Таким чином, права та інтереси ОСОБА_1 не могли бути порушені, а тому у даній справі відсутній предмет позову.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість клопотання ОСОБА_3 клопотання про закриття провадження у даній справі судова колегія зазначає таке.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

В частині першій статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь який юридичний спір.

Проте, поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Логічно граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема, у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрито з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема, шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Таким чином, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_1 про право власності на нерухоме майно, виданим 14 серпня 2007 року Виконавчим комітетом Дзержинської районної в м. Харкові ради V скликання на підставі рішення від 26 червня 2007 року № 96/37 (а. с. 12 13 т. 1). Право власності ОСОБА_1 зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 16 серпня 2007 року за реєстраційним номером 19663806, що підтверджується витягом КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (далі КП «ХМБТІ») № 15611318 від 16 серпня 2007 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Згідно з довідкою Департаменту житлового господарства Харківської міської ради від 23 листопада 2017 року № 7240/0/90-17, наданою на запит ОК «ЖБК «Ковчег», житловий будинок АДРЕСА_1 не перебуває на балансі Харківської міської ради, не є об`єктом комунальної власності, на балансі КП «Жилкомсервіс» не обліковується (а. с. 18 т. 1).

На даний час вказаний житловий будинок знаходиться на балансі ОК «ЖБК «Ковчег».

Рішенням Господарського суду Харківської області від 12 липня 2007 року у справі № 40/356-07 задоволено позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 . Визнано право власності ФОП ОСОБА_3 на нежитлові приміщення підвалу в літ. «А-9-10» (нежитлові приміщення підвалу: № 1 - № 29, загальною площею 814,8 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та на нежитлові приміщення технічного поверху в літ. «А-9-10» (нежитлові приміщення технічного поверху: № 23, № 24, № 29 - № 43), загальною площею 265,8 кв. м за вказаною адресою. Зобов`язано КП «ХМБТІ» здійснити державну реєстрацію права власності на вказані нежитлові приміщення за ОСОБА_3

28 серпня 2007 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу нежитлових приміщень, посвідчений ПН ХМНО Трощій І.В. за реєстровим № 1758 (а. с. 19 20 т. 1).

Відповідно до пункту 1 вказаного договору предметом продажу є нежитлові приміщення технічного поверху № 23, № 24, № 29 - № 43, площею 265,8 кв. м. у будинку літ. «А-9-10», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05 грудня 2017 року у справі № 40/356-07 рішення Господарського суду Харківської області від 12 липня 2007 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ФОП ОСОБА_3 відмовлено (а. с. 21 29 т. 1).

У відповідності до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче - огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно з статтею 4 Закону України від 14 травня 2015 року № 417 -VIII "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" (далі Закон № 417 -VIII) власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників (частина перша статті 5 Закону № 417 -VIII).

Таким чином, питання правомірності використання, у тому числі набуття у власність, спільного майна в багатоквартирному будинку особою може бути оспорено будь яким співвласником багатоквартирного будинку (співвласниками).

Отже, на момент звернення до суду з позовом та на даний час ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .

Між сторонами виник спір, предметом якого є визнання недійсним договору купівлі продажу нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_1 та скасування його державної реєстрації.

З урахуванням викладеного, підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України відсутні.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 255, 260, 261 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про закриття провадження у справі відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складено 16 січня 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

О.М. Хорошевський