Справа №2-3491/12
УХВАЛА

про відмову в заміні стягувача

08.11.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Стрілецької О.В.

за участі секретаря судового засідання Бугайчук А.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» про заміну сторони у виконавчому провадженні у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить замінити стягувача з Публічного акціонерного товариства Дельта Банк на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс»при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира №2-3491/12, ухваленого 01.11.2012 року.

В обґрунтування заяви вказано, що 23.04.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Паріс»укладено договір №2230/К про відступлення прав вимоги за кредитним договором, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Паріс»перейшли, серед інших, права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором.

Таким чином, заявник вважає, що до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» перейшли всі права ПАТ «Дельта Банк» щодо права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №004-05015-290507 від 29.05.2007 року.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, в заяві про заміну сторони виконавчого провадження, просив розгляд справи проводити без їх участі.

Представник позивача ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить підпис уповноваженої особи в повідомленні про вручення поштового листа.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб; неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши заяву, додані до неї докази, матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що в провадженні Богунського районного суду м. Житомира знаходилась цивільна справа №-3419/12 за позовом Публічного акціонерного товариства Дельта Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 01.11.2012 року позов було задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 004-05015-290507 в розмірі 6710, 96 грн., а саме: заборгованість по тілу кредиту в сумі - 2 976, 02 грн., по відсоткам за користування кредитом -1 122, 66 грн., по комісії за користування кредитом 2 612, 28 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 214,60 грн. (а.с. 22).

Рішення суду набрало законної сили 02.01.2013 року (строк обрахований відповідно до приписів ЦПК України в редакції, яка була чинна на день ухвалення рішення).

За вказаним рішенням було виписано виконавчий лист за заявою стягувача (а.с. 26).

23.04.2020 р.за результатами відкритих торгів, оформлених протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-03-25-0000001-b, між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» укладено договір №2230/К про відступлення прав вимоги за кредитним договором, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» перейшли, серед інших, права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №004-05015-290507 від 29.05.2007 року (а.с. 30,31).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За правилами ч. 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні (у виконавчому листі), оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Зі змісту статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що однією із вимог до виконавчого документа, зокрема, є строк пред`явлення рішення до виконання. Частиною 4 зазначеної статті встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадія судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення, або із спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (п. 2 ч. 4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно із строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Судом встановлено, що строк пред`явлення виконавчого листа, виданого у даній справі, завершився 02.01.2016 року. До матеріалів справи заявник не долучив будь-які докази, як і відсутнє посилання на них в заяві про заміну стягувача, які б свідчили про те, що виконавчий лист в порядку і в строки був пред`явлений до виконання, не зазначено, чи перебуває виконавчий лист на виконанні в даний час. З матеріалів справи, які були досліджені судом, вбачається, що на момент звернення заявника з заявою про заміну стягувача строк пред`явлення до виконання виконавчого листа , виданого в даній справі, завершився.

Суд вважає, що заява про заміну стягувача його правонаступником після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, що не був поновлений судом, виключає можливість задоволення такої заяви.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 березня 2021 року у справі №910/29154/17та постановах Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/10031/13, від 30.07.2019 у справі № 5/128, від 21.08.2020 у справі № 905/2084/14-908/4066/14 (справа №910/29154/17).

Зокрема, в постановах Верховного суду зазначено, що "інше тлумачення закону (зокрема, про можливість здійснювати заміну сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання наказу) означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість «штучно» збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Таке тлумачення може порушити принцип правової визначеності, яке є одним з основоположних аспектів верховенства права".

Із практики Європейського Суду випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у справі, у тому числі і на стадії виконання рішення суду. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Установлений Законом строк для пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання покликаний забезпечити рівність процесуального становища сторін, адже боржник не може необмежений час знаходитися під загрозою процедур примусового виконання судового рішення, тож закон надав суду право продовжити вказаний строк і лише у тому разі, якщо причини пропуску вказаного строку суд визнає поважними.

Заміна сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання, означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість "штучно" збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Такі дії можуть порушити принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства права.

З урахуванням викладеного, суд відмовляє в задоволенні заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні, оскільки судом встановлено, що заява про заміну стягувача його правонаступником подана після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, зазначений строк судом не поновлювався, водночас заявник не надав суду докази, які б підтверджували, що строк пред`явлення до виконання даного виконавчого листа не завершився, представник заявника в судове засідання не з`явився, а суд самостійно позбавлений процесуальної можливості витребовувати будь-які докази.

Керуючись ст. ст. 258, 268, 273, 354, 442 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» про заміну стягувача у виконавчому провадженні по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Дельта Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд м. Житомира протягом п`ятнадцяти днів з дня її з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Стрілецька