Справа № 146/506/21
Провадження №2/148/590/21
У Х В А Л А
02 листопада 2021 року Тульчинський районний суд
в складі: головуючого судді Саламахи О.В.,
за участю секретаря Немирівської Ю.А.,
розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду м. Тульчина справу за позовом ОСОБА_1 до Вапнярської селищної ради, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 , про визнання недійсними державних актів на право власності на землю та усунення перешкод користування власністю, за участі: представника позивача - ОСОБА_4 ; представника відповідача Вапнярської селищної ради - адвоката Сарафанюка О.П.; представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Семка В.М.; третьої особи - ОСОБА_3 , -
В провадженні суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 доВапнярської селищної ради, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 , про визнання недійсними державних актів на право власності на землю та усунення перешкод користування власністю.
Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подав до суду клопотання про закриття провадження у справі, оскільки є такі, що набрали законної сили рішення суду, ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. При цьому, посилається на існування рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 18.02.2010 з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав та додає до матеріалів справи ухвалу Верховного Суду України від 20.10.2010 у даній справі. Просить провадження у справі закрити, стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 судові витратиу розмірі 8000 грн.
В підготовчому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 клопотання підтримав.
Представника позивача ОСОБА_4 в підготовчому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання, пославшись на те, що у зазначених рішеннях суду досліджувались зовсім інші обставини.
Представник відповідача Вапнярської селищної ради Сарафанюк О.П. щодо клопотання поклався на розсуд суду.
Третя особа ОСОБА_3 в підготовчому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання. Зазначив, що його дружина ОСОБА_1 десять років назад зверталася до суду з відповідним позовом.
Суд, розглянувши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що клопотання про закриття провадження у справі слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Відповідно до частини другою вказаної статті про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
Позивач у позовній заяві просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 131908 площею 0,0214 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та скасувати його державну реєстрацію в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 74. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 131907 площею 0,0142 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та скасувати державну реєстрацію в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 75. Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні власністю, а саме: земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони чинити фізичні перешкоди у користуванні майном позивача та знести металевий паркан, що проходить через територію подвір`я за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до витребуваних судом копій рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 18.02.2010 у справі № 2-36-10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, ухвали апеляційного суду Вінницької області від 19.04.2010 та ухвали Верховного Суду України від 20.10.2010, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зверталася до Піщанського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. У позові просила відновити її право приватної власності на земельну ділянку 0,035 га., яка була виділена їй рішенням 2-ї сесії 23-го скликання Вапнярської селищної ради від 05.08.1998; визнати державні акти на право приватної власності на земельні ділянки ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 недійсними в частинах, в яких вони суперечать її праву приватної власності на земельну ділянку в розмірі 0,035 га. зобов`язати відповідача повернути їй 0,012 га. землі, якими вона незаконно заволоділа; зобов`язати відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою у розмірі 0,035 га.
За результатами розгляду справи № 2-36-10, рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 18.02.2010 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 19.04.2010 рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 18.02.2010 залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду України від 20.10.2010 рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 18.02.2010 та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 19.04.2010 залишено без змін.
Ознайомившись з вказаними судовими рішеннями та позовними вимогами позивача суд вважає, що вони є ідентичними, виникли з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Підстави звернення позивача вже досліджувались судом у вищевказаних рішеннях.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що існуть такі, що набрали законної сили рішення суду про закриття провадження у справі, ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому провадження у справі підлягає закриттю.
Вирішуючи клопотання в частині стягнення з позивача на користь відповідача судових витрату розмірі 8000 грн., суд виходить з наступного.
Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.
За ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розподіл витрат у разі закриття провадження у справі визначено ст. 142 ЦПК України.
Відповідно до частини п`ятої вказаної статті, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Тобто, відповідач, у разі закриття провадження у справі, має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат лише внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Разом з тим, судом не встановлено необґрунтованості у діях позивача, що давало б підстави для компенсації позивачем відповідачу вказаних судових витрат. Також, про це не зазначив і представник відповідача.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 148/312/16-ц, "...для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені."
Таким чином, враховуючи те, що представником відповідача не зазначено у клопотанні у чому саме полягають необгрунтовані дії позивача, та, відповідно, не доведено їх необгрунтованості, тому суд вважає, що вказані судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Окрім того, у вказаній постанові ВС зазначено, що звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 200, п. 3 ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 256 ЦПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання представника відповідача - задовольнити.
Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Вапнярської селищної ради, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 , про визнання недійсними державних актів на право власності на землю та усунення перешкод користування власністю.
Роз`яснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
У стягненні з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 08.11.2021.

Суддя: