Справа № 2-1924/2009
Провадження № 6/316/71/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2021 р. м.Енергодар

Енергодарський міським суд Запорізької області

у складі головуючого судді Куценка М.О.

за участю секретаря судового засідання Нестерової Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Енергодара, заяву Акціонерного товариства «МетаБанк», заінтересована особа: ОСОБА_1 , про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник АТ «МетаБанк» в особі свого представника Шварцер Г.М.(а.с.5) звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з вищезазначеною заявою, яка надійшла до суду 22.10.2021 поштовою кореспонденцією, в якій просить:

-поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа щодо ОСОБА_1 , виданого Енергодарським міським судом Запорізької області 05.08.2021 у справі №2-1924/2009 за позовом ПАТ «МетаБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 16358,30 грн., а також судові витрати 283,58 грн., встановивши новий строк для пред`явлення його до виконання.

В обґрунтування вимог заяви зазначає, що 22.12.2009 Енергодарським міським судом Запорізької області ухвалено рішення у справі №22-1924/2009 яким стягнуто з ОСОБА_1 на користьПАТ «МетаБанк» заборгованості за кредитним договоромв сумі 16358,30 грн., а також судові витрати 283,58 грн. Правонаступником всіх прав, обов`язків та зобов`язань АТ «Металург» є АТ «МетаБанк».

Вказує, що зазначене рішення суду до АТ «МетаБанк» поштою не надходило та нарочно не отримувалось, у зв`язку з чим, за зверненням стягувача, 05.08.2021 судом видано зазначене рішення та виконавчий лист, однак строк його пред`явлення вказано «до 05.01.2011 року». Вважає, що оскільки виконавчий лист був виданий Банку після встановленого строку його пред`явлення, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущено з поважних причин (а.с.1-2).

В судове засідання представник АТ «МетаБанк`не з`явився, заяв або клопотань про відкладення слухання справи до суду не надав.

В судове засідання заінтересована особа: ОСОБА_1 не з`явився, будь-яких заяв або клопотань до суду не надав.

Відповідно до приписів ч.3 ст.433 ЦПК України, неявка учасників справи не перешкоджає вирішенню питання про поновлення пропущеного строку.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснюється

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ст.ст.76-77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Встановлено, що на розгляді Енергодарського міського суду Запорізької області перебувала цивільна справа №2-1924/2009 за позовом Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за наслідками розгляду якої,22.12.2009 Енергодарським міським судом Запорізької області ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «МетаБанк» 16358 грн. 30 коп. заборгованості за кредитним договором №16 від 18.11.2005 та судові витрати 283,58 грн., а всього підлягає стягненню 16641 грн. 58 коп.

Враховуючи положення ч.1 ст.294 ЦПК України №1618-IV в редакції від 18.03.2004 із змінами, зазначене рішення суду набрало законної сили 04.01.2010.

Відповідно до даних Акту №24 від 23.01.2017 Енергодарського міського суду Запорізької області, погодженого Державним архівом Запорізької області Протоколом №5 від 20.05.2016, рядок №1345 сторінка 115, справу №2-1924/2009 знищено у зв`язку зі спливом терміну її зберігання (5р. ст.46ПСС ЕПК).

Згідно змісту Статуту, затвердженого річними загальними зборами акціонерів АТ «МетаБанк» протоколом від 10.07.2020, АТ «МетаБанк» є правонаступником всіх прав, обов`язків та зобов`язань ПАТ «МетаБанк» (а.с.6-6зворот).

Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України №1618-IV в редакції від 18.03.2004, яка відповідає змісту ч.1 ст.18 ЦПК України, в редакції чинній на дату розгляду даної справи, визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Положеннями статті 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Таким чином, на Державі лежить прямий обов`язок забезпечення виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання судового рішення у цивільній справі є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду і ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція), яку відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV, суд застосовує як джерело права, поряд із практикою Європейського суду з прав людини.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28.07.1999 у справі «ІммобільяреСаффі» проти Італії» (заява №22774/93), рішення від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» (CaseofHornsby v. Greece)).

Частинами 1 та 2 статті 368 ЦПК України в редакції Закону №1618-IV від 18.03.2004, яка регламентувала звернення судових рішень до виконання та діяла на час набрання рішенням суду законної силиі зазнала змін лише з 01.12.2012 на підставі Закону №5288-IV від 18.09.2012, отже була чинною і на день набрання рішення суду законної сили - 04.01.2010, було визначено, що питання, пов`язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу (ч.1). За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист (ч.2).

Положеннями ч.3 ст.27 ЦПК України, у редакції до 15.12.2017, було визначено, що особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

За приписами п.1 ч.1 та п.1 ч.2 ст.21 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999, в редакції від 28.11.2002, чинній на дату надрання рішенням суду законної сили та яка діяла до 08.03.2011, було визначено, що виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років. Строк зазначений у частині першій цієї статті встановлюється для рішень судів у частині майнових стягнень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а у випадках, коли рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на дату розгляду даної заяви визначено, що строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд одним із аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1975 п.36) не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Герін проти Франції» від 29.07.1998 п.37).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі», Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

Сам по собі факт того, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець був обізнаний, що рішення суду повинно виконуватися. Однак, законодавець визнав за необхідне обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, таким чином забезпечуючи рівність сторін виконавчого провадження.

Частина 2 статті 23 вказаного Закону України «Про виконавче провадження» та в подальшому із змінами ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження, передбачала, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутись із заявою про поновлення пропущеного строку до суду, який видав відповідний документ, або до суду за місцем виконання.

Право стягувача на поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання за зверненням до суду видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання, визначено ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-V111 від 02.06.2016, в редакції чинній на дату подання даної заяви.

Частиною 1 статті 433 ЦПК України, в редакції від 15.12.2017 (чинній і на дату розгляду справи судом) передбачено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

ЦПК України не містить конкретного переліку причин, що відносяться до поважних та можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Разом з тим, відповідно до правового висновку викладеного Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 по справі №6-711цс15,який відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд застосовує при вирішення справи, роз`яснено, що стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, при розгляді таких заяв суди мають детально досліджувати всі обставини, які вплинули на пропуск строків пред`явлення виконавчих документів до виконання і розглядати їх в сукупності, шляхом встановлення відповідного причинно-наслідкового зв`язку.

При цьому, поважними - є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, відповідно до ст.433 ЦПК України при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа виданого на підставі судового рішення, суд повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи не поважність, а, відтак, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до правового висновку викладеного Верховним Судом в постанові від 23.01.2020 у справі №759/308/13-ц, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти чи є обставини, на які посилається заявник такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.

За наведеного вище, положення КонституціїУкраїнита ст.6 Конвенції які визначають обов`язковість виконання судового рішення не можуть бути єдиною достатньою підставою для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, так як можливість поновлення пропущеного строку, законодавець пов`язує з оцінкою судом поважності причин його пропуску за конкретних обставин, які повинен довести стягувач.

Заявник посилається на те, що рішення суду від 22.12.2009 у справі №2-1924/2009 не отримувалось ні нарочно, ні поштовим відправленням та лише за зверненням Стягувача, 05.08.2021було отримано разом з виконавчим листом.

Проте, як встановлено судом зі змісту абзацу 7 (сьомого) описово-мотивувальної частини повного тексту рішення суду від 22.12.2009 у справі №2-1924/2009, представник позивача в судове засідання не з`явився, просить розглянути справу без його участі в порядку заочного провадження позов задовольнити. Таким чином, про розгляд зазначеної справи судом позивач був повідомлений.

Про видачу рішення суду та виконавчого листа у справі №2-1924/2009 АТ «МетаБанк» звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області заявою від 15.07.2021 №б/н, яка надійшла до суду 20.07.2021 вх.№8387 та супроводжувальним листом від 05.08.2021 вих. 07-07/99/21, судом на адресу АТ «МетаБанк» було направлено рішення суду і виконавчий лист у справі №2-1924/2009 (а.с.3), при цьому, у виконавчому листі зазначено про строк його пред`явлення до виконання до 05.01.2011 (а.с.4). З чого вбачається, що із заявою про видачу рішення суду і виконавчого листа у справі №2-1924/2009, АТ «МетаБанк» звернувся поза межами строку пред`явлення до виконання виконавчого листа виданого на підставі рішення суду у вказаній справі.

Слід зауважити, що положеннями, зазначеної вище статті 368 ЦПК України та правил законодавства про виконавче провадження, регламентовано, що видача виконавчих листів, після набрання рішенням законної сили, ґрунтується виключно на ініціативі особи на користь якої воно ухвалено, тобто стягувача, яким в даному випадку є АТ «МетаБанк».

Наявні у суду матеріали не містять доказів того, що АТ «МетаБанк», який був належним чином повідомлений про розгляд справи судом, звертався до суду з заявою про видачу виконавчого листа у справі №2-1924/2009 у строки визначені Законом для його пред`явлення до виконання.

Як з`ясовано вище, ініціатором судового провадження №2-1924/2009 був ПАТ «Метабанк» правонаступником якого є АТ «МетаБанк`та останньому було відомо про розгляд судом справи, у зв`язку з чим слід зауважити, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьова проти України» (заява №3236/03) та у постанові Верховного Суду України від 15.05.2019 у справі № 922/4244/17, зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.А отже, неотримання судового рішення ухваленого понад 11 (одинадцять) років тому, не можна вважати поважною причиною пропуску строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа у справі №2-1924/2009, як-то і неподання заяви про отримання такого виконавчого листа у справі, процесуальний обов`язок чого передбачений саме у АТ «МетаБанк» який є правонаступником ПАТ «МетаБанк», як особи на користь якої ухвалено рішення. Тобто і неотримання виконавчого листау справі №2-1924/2009 та його непред`явлення до виконання в межах строку визначеного Законом України «Про виконавче провадження», свідчить про неналежне виконання АТ «МетаБанк» своїх процесуальних прав і процесуальних обов`язків.

У зв`язку з зазначеним, доводи заявника про те, що на поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання свідчить отримання виконавчого листа у 2021 році не заслуговують на увагу, оскільки отримання виконавчого листа та його пред`явлення до виконання зумовлено виключно волевиявленням самого стягувача АТ «МетаБанк».

Порушення визначеного законодавством порядку і розпорядження своїм правом на власний розсуд не може кореспондуватися з поновленням цього права за межами строку виконавчої давності, оскільки підставою для поновлення є певні передумови, доказів наявності яких заявник не надав.

Будь-яких інших доказів та обставин, які вказували на поважність причин пропуску строку пред`явлення до виконання виконавчого листа у справі №2-1924/2009, тобто об`єктивних, а отже, як таких, що повністю не залежать від волі стягувача та унеможливлюють або ускладнюють отримання виконавчих листів у визначені строки та виконання рішення суду у вказаній справі, суду надано не було та судом таких поважних причин не встановлено.

За зазначеного вище, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог заяви АТ «МетаБанк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчоголиста до виконання та встановлення нового строку його виконання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 18, 76-82, 89, 95, 258-261, 263, 352, 353, 354, 431, 433 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви Акціонерного товариства «МетаБанк», заінтересована особа: ОСОБА_1 , про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (з урахуванням п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 р. із змінами).

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М. О. Куценко