КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 370/928/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10016/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Пікуль А.А., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 01 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Косенко А.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості Ѕ частки спільного майна, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2020 року позивач звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 компенсацію Ѕ частини вартості проданого спільного сумісного майна (автомобіль марки GREAT WALL SAFE, 2007 року випуску) у сумі 75 000,00 грн.

На обґрунтування позову зазначала, що 23 жовтня 1999 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який рішенням Макарівського районного суду Київської області від 23 серпня 2018 року було розірвано. За час подружнього життя сторонами по справі було набуто спільне майно, яке придбане за спільні кошти, а саме, автомобіль марки GREAT WALL SAFE, 2007 року випуску, та зареєстровано за відповідачем. Проте вже після розірвання шлюбу зазначений транспортний засіб був перереєстрований на нового власника ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 04 лютого 2020 року № 3247/2020/1915784, укладеного в ТСЦ № 3247 РСЦ МВС в Київській області.

Вказувала, що про факт укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу її проінформовано не було відповідачем, згоди на укладення даного правочину вона не надавала. Вказаний автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю ОСОБА_2 та власністю ОСОБА_1 , оскільки був придбаний у період спільного проживання та перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя, а тому відчуження майна поза волею позивачки, а також без компенсації половини його вартості є незаконним та порушує її право на володіння та розпорядження спільним майном. Зазначала, що не отримувала грошової чи іншої матеріальної компенсації від продажу належної частки у спільному майні, тому її права можуть бути відновлені шляхом стягнення з відповідача компенсації вартості відчуженого майна (а.с. 1-6).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні позову. На обґрунтування відзиву зазначав, що не заперечує проти того, що автомобіль GREAT WALL SAFE, 2007 року випуску, придбано на підставі договору купівлі-продажу від 14 липня 2008 року, тобто під час шлюбу, тому даний автомобіль належить до спільної сумісної власності подружжя. Крім того, відповідач не заперечує, що 04 лютого 2020 року автомобіль було продано ОСОБА_4 . Проте відповідач не погоджується з позовом в частині визначення розміру грошової компенсації вартості Ѕ частини спільного майна, посилаючись на те, що позивач визначила розмір компенсації Ѕ частини спірного автомобіля у сумі 75 000 грн. Вказував, що відповідно до договору купівлі-продажу від 14 липня 2008 року вартість нового автомобіля складала 96 793 грн., а виходячи з цього, розмір частки позивачки у новому автомобілі становив 48 396 грн. 50 коп., що є значно менше, ніж визначений нею розмір компенсації автомобіля, який перебував в експлуатації 12 років та без врахування технічного стану ( а.с. 41-47).

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 01 грудня 2020 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 13 травня 2021 року, вказану позовну заяву задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 компенсацію 1/2 частини вартості проданого спільного сумісного майна (автомобіль марки GREAT WALL SAFE, 2007 року випуску) у сумі 15 000 гривень 00 копійок. В задоволенні решти вимог відмовлено (а.с. 51-54, 80).

Не погодившись з рішенням районного суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Ганенко Р.А. подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 компенсації Ѕ частини вартості проданого спільного сумісного майна (автомобіля марки GREAT WALL SAFE, 2007 року випуску) у сумі 15 000,00 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 компенсацію Ѕ частини вартості проданого спільного сумісного майна (автомобіль марки GREAT WALL SAFE, 2007 року випуску) у сумі 75 000,00 грн. (а.с. 57-60).

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та ухвалено з порушенням норм матеріального права. Вказував, що визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суд першої інстанції керувався тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу за 30 000,00 грн. Проте, суд не врахував, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість. Також зазначав, що відповідач продав спірне майно на користь своєї сестри ОСОБА_3 , тому зазначена у договорі купівлі-продажу від 04 лютого 2020 року № 3247/2020/1915784 вартість автомобіля є заниженою, а сам правочин спрямований на приховування спільного майна та уникнення його поділу (а.с. 57-60).

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, виходячи із позиції сторін, викладених у позові, відзиві на позов, відповіді на відзив на позовну заяву та досліджених судом доказів. Вважає, що зазначений позивачем розмір компенсації є надуманим, який не підтверджується жодними належними та допустимими доказами та не відповідає дійсній вартості спірного автомобіля. Окрім того, саме за клопотання позивача було витребувано з ТСЦ «3247 РСЦ МВС України в Київській області договір купівлі-продажу автомобіля від 04 лютого 2020 року, відповідно до якого відповідачем було продано ОСОБА_3 спірний автомобіль за 30 000,00 грн. Вказує, що визначена у договорі вартість автомобіля є не договірною, а дійсною його вартістю відповідно до технічного стану та терміну експлуатації, яка була визначена спеціалістом. За таких обставин, вважає, що суд правильно визначив право позивача на компенсацію вартості Ѕ частини спірного автомобіля в розмірі 15 000,00 грн. (а.с. 98-103).

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Ганенко Р.А. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази (а.с. 116-119).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23 жовтня 1999 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Ніжиловицької сільської ради Макарівського району Київської області, актовий запис № 3, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого 23 жовтня 1999 року Ніжиловицькою сільською радою Макарівського району Київської області (а.с. 11).

14 липня 2008 року між ТОВ «Атлант-М Китайські автомобілі» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу автомобіля № 101489, за яким ОСОБА_2 придбав транспортний засіб марки GREAT WALL SAFE, кузов НОМЕР_2 за ціною 96 793,00 грн., у тому числі ПДВ 16 132,17 грн., що підтверджується також актом прийому-передачі та видатковою накладною (а.с. 43-46).

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 23 серпня 2018 року по справі № 370/1711/18 шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу шлюбне прізвище позивача « ОСОБА_1 » було залишено (а.с. 12-13).

14 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 було укладено шлюб, зареєстрований Макарівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 125, в результаті чого прізвище позивача змінилося на « ОСОБА_1 » (а.с. 15).

У відповіді на адвокатський запит Територіального сервісного центру МВС №3247 від 24 березня 2020 року повідомлено, що 05 грудня 2008 року транспортний засіб марки GREAT WALL SAFE, 2007 року випуску був зареєстрований за ОСОБА_2 , а 04 лютого 2020 року був перереєстрований на нового власника ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 04 лютого 2020 року № 3247/2020/1915784 (а.с. 17).

Згідно наданого витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 12 березня 2020 року, судом встановлено, що автомобіль марки GREAT WALL SAFE, 2007 року випуску зареєстрований за ОСОБА_3 (а.с. 18).

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 04 лютого 2020 року № 3247/2020/1915784, укладеного в ТСЦ № 3247 РСЦ МВС в Київській області між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ціна транспортного засобу марки GREAT WALL SAFE, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_2 становить 30 000,00 грн. (а.с. 49-50).

За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи положення вказаної статті, оскільки автомобіль марки GREAT WALL SAFE, кузов НОМЕР_2 , 2007 року випуску набутий у власність та зареєстрований за відповідачем за час перебування у шлюбі за позивачем, такий автомобіль належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя у рівних частках.

Письмових доказів, зокрема, шлюбного договору, існування домовленості між подружжям щодо іншого визначення часток у праві спільної сумісної власності подружжя у разі поділу майна до суду не надано.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Згідно зі ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Тлумачення ст. 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Частиною 4 ст. 71 СК України визначено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. 5 ст. 71 СК України).

Аналіз змісту положень ст. 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (ст. 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Оцінюючи положення ч. 5 ст. 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2019 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18).

Враховуючи те, що позивач звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення компенсації за свою частку у спільному майні, тому не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у такому спорі.

Встановивши, що спірний автомобіль марки GREAT WALL SAFE, кузов НОМЕР_2 , 2007 року випуску належав сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість поділу майна подружжя у спосіб, обраний позивачем, стягнувши з відповідача компенсацію за частку автомобіля.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погодилась з рішенням суду в частині розміру компенсації, яку стягнув суд, та просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію Ѕ частини вартості проданого спільного сумісного майна (автомобіль марки GREAT WALL SAFE, 2007 року випуску) у сумі 75 000,00 грн.

Крім того, разом з апеляційною скаргу позивач подала до апеляційного суду клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, зазначаючи, що вказане клопотання не заявлялося в суді першої інстанції, оскільки розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Вказувала, що протягом часу розгляду справи у районному суді неодноразово запроваджувались обмежувальні заходи у зв`язку з карантином, а тому позивач мала обмежені можливості для подання необхідних клопотань (а.с. 76-77).

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивачки - адвокат Ганенко Р.А. брав участь в розгляді справи в районному суді, у т.ч. подавав письмові клопотання про витребування доказів (а.с. 25-27).

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Ганенко Р.А. не заявляли клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи в суді першої інстанції, не подавали звіту про оцінку автомобіля чи висновку експерта, зроблених на замовлення позивача. При цьому, суд апеляційної інстанції зважив на те, що позивачка та її представник подавши позовну заяву та додані відповідні докази і документи, не були позбавлені можливості заявити клопотання про призначення судової експертизи в районному суді.

Враховуючи, що апелянт та її представник не надали до апеляційного суду докази неможливості подання до суду першої інстанції клопотання про призначення експертизи з причин, що об`єктивно не залежали від позивача, тому у задоволенні клопотання суд відмовив.

Встановлено, що автомобіль марки GREAT WALL SAFE, 2007 року випуску зареєстрований за ОСОБА_3 та перебуває у її користуванні (а.с. 18).

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 04 лютого 2020 року № 3247/2020/1915784, укладеного в ТСЦ № 3247 РСЦ МВС в Київській області між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , транспортний засіб марки GREAT WALL SAFE, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_2 було продано відповідачем за 30 000,00 грн. (а.с. 49-50).

Позивач не надала доказів на підтвердження вартості автомобіля та не спростувала вартість спірного автомобіля, встановлену товарознавцем на час укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу від 04 лютого 2020 року № 3247/2020/1915784.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду, що оскільки відчуження спільного автомобіля відповідачем відбулося без згоди позивача, то єдиним способом захисту порушених прав позивача є задоволення вимоги про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні в порядку ст. 364 ЦК України, яка становить 15 000,00 грн. із розрахунку 30 000 грн. вартості автомобіля GREAT WALL SAFE, 2007 року випуску згідно договору купівлі-продажу від 04 лютого 2020 року.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати відшкодуванню за рахунок іншої сторони не підлягають.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 01 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 12 листопада 2021 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

А.А. Пікуль

В.М. Ратнікова