Справа № 350/1075/20
Провадження № 22-ц/4808/1327/21
Головуючий у 1 інстанції Бейко А. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Пнівчук О.В., Бойчука І.В.

за участю секретаря Максимів Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Круця Володимира Мироновича на рішення Рожнятівського районного суду, ухвалене суддею Бейком А.М. 17 червня 2021 року в селищі Рожнятів, повний текст якого виготовлено 25 червня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в:

У серпні 2020року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка за кадастровим номером :01:006:0199 (площа 0,2204 га; адреса: АДРЕСА_1 ).

Однак сусідній землекористувач ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні належною позивачу земельною ділянкою шляхом встановлення навісного замка на ворота до свого домогосподарства. Крім того відповідач на заїзді до земельної ділянки позивача здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, що також створює перешкоди у користуванні землею.

Наведене підтверджується Актом обстеження земельної ділянки комісією Ясенської сільської ради від 22.07.2020 року, відповіддю Управління ДАБІ в Івано-Франківській області вих. №1009/1.18/705 від 02.07.2018 року.

Згідно Акту земельно-узгоджувальної комісії Ясенської сільської ради від 18.12.2018 року відповідача було зобов`язано не чинити перешкод у користуванні заїздом ОСОБА_2 , а також не зачиняти в`їздні ворота до свого домогосподарства на замок.

Однак ОСОБА_1 даного припису не дотримується, у добровільному порядку відмовляється усунути вище перелічені перешкоди. Отже позивач змушений звернутися за захистом свого права до суду.

З огляду на наведені обставини просив суд зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за кадастровим номером :01:006:0199 (площа 0,2204 га; цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); адреса: АДРЕСА_1 ) шляхом демонтажу навісного замка (колодки), який встановлений на воротах при в`їзді до домоволодіння ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . А також просив суд зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою позивача шляхом демонтажу самочинного будівництва, розташованого на в`їзді до земельної ділянки ОСОБА_1 , з метою приведення земельної ділянки у попередній стан.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 17.06.2021 року позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за кадастровим номером :01:006:0199 (площа 0,2204 га); адреса: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу навісного замка (колодки), який встановлений на воротах при в`їзді до домоволодіння ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . В решті позову відмовлено.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 13.07.2021 року виправлено описку в рішенні Рожнятівського районного суду від 17.06.2021 року та доповнено резолютивну частину рішення. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Круць В.М. подав апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що рішення суду порушує право на вільне володіння, користування та розпорядження майном.

Зазначає, що земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та ведення підсобного господарства належить ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю. З дозволу ОСОБА_1 ОСОБА_2 користувався заїздом, яким облаштований відповідачем на своїй земельній ділянці. Однак ОСОБА_2 вважає, що такий заїзд зазначений в генеральному плані села і він має право користуватися ним незалежно від волі відповідача.

Актом земельно-узгоджувальної комісії від 18.12.2018 року було зобов`язано ОСОБА_2 при проїзді через земельну ділянку ОСОБА_1 не створювати перешкод для сім`ї ОСОБА_1 , а також при проїзді через їх ворота зачиняти їх за собою.

ОСОБА_2 неодноразово здійснював користування згаданим заїздом, однак не зачиняв браму за собою. На зауваження сім`ї апелянта не реагував та поводив себе неадекватно. З цих причин ОСОБА_1 змушений був встановити замок.

Щодо посилання суду на Акт земельно-узгоджувальної комісії від 18.12.2018 року та його подальше затвердження на сесії Ясенської сільської ради від 17.06.2019 року, то такий стосувався кучугури снігу, яка знаходилася на заїзді до домогосподарства ОСОБА_2 .

На момент розгляду справи в суді першої інстанції і до теперішнього часу брама відповідачем не зачинялася на замок, відповідно відсутні перешкоди позивачу у користуванні своїм майном.

З огляду на вищевказані обставини, вважає, що позивач не має правових підстав вимагати від ОСОБА_1 залишати браму відчиненою, користуватись проїздом, який апелянт створив на своїй земельній ділянці, яка належить особисто йому на праві власності. ОСОБА_2 в позові не представив суду доказів, які б свідчили про те, що спірний заїзд якимось чином належить йому чи виявляється проїздом, передбаченим Генеральним планом с. Ясеня.

Також зазначає, що вирішення позову у спосіб, визначений судом, призводить до того, що відкривається вільний доступ стороннім особам до рухомого та нерухомого майна його та членів його сім`ї, він позбавлений права вільно володіти своїм майном та забезпечувати охорону житлового будинку так іншого майна, яке знаходиться на приватизованій земельній ділянці.

Просить скасувати рішення Рожнятівського районного від 17.06.2021 року та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В судове засідання апеляційного суду сторони та їх представники не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки фактично рішення суду оскаржується в частині задоволення позову, то апеляційним судом переглядається лише в цій частині.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №129227022 від 27.06.2018 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка за кадастровим номером :01:006:0199 (площа 0,2204 га; адреса: АДРЕСА_1 ) (а.с. 4).

Відповідно до копій актів земельно-узгоджувальної комісії від 18.12.2018 року, затвердженого рішенням Ясенської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківськолї області від 17.05.2019 року, та від 22.07.2020 року при обстеженні комісією було встановлено, що ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні ОСОБА_2 заїздом до своєї земельної ділянки, зокрема, шляхом зачинення воріт на заїзді на навісний замок (колодку) (а.с. 5-7).

Встановлено також, що згідно з копіями Державного акту серії І-ІФ №014370 від 02.07.2001 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26925410 від 02.04.2009 року відповідач ОСОБА_1 є власником домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1 (а.с. 29, 31).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що самочинно встановлений навісний замок на воротах відповідачем по АДРЕСА_1 чинить перешкоди в користуванні земельною ділянкою позивачу ОСОБА_2 , а тому в цій частині позов підлягає до задоволення.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком з огляду на наступне.

За змістом частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 316, 317, 319, 321 ЦК України, згідно яких правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Частиною 1 ст. 103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Як передбачено ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Названі норми чинного законодавства визначають право власника майна вимагати усунення будь-яких порушень свого права від інших осіб у спосіб, який власник (володілець, користувач) вважає прийнятним. Одним із таких способів захисту порушеного права є вимога про усунення перешкод у здійсненні права користування майном.

Підставою для подання позову є вчинення іншою особою перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування, володіння і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідачів у створенні позивачу перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, у тому числі й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобов`язання вчинити певні дії, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Як зазначив Верховний Суд у правовому висновку в постанові від 27 січня 2021 року у справі №175/4348/17 (провадження №61-12868св19) підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Умовами для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 вказав на те, що неправомірними діями відповідача, який встановив навісний замок на ворота, через які позивач мав доступ до своєї земельної ділянки, чиняться перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою.

Отже ОСОБА_2 заявив позовні вимоги на захист свого права власності, яке, на його думку, реально порушується та не визнається відповідачем.

На підтвердження свого права позивач надав суду копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а також належні докази на підтвердження факту порушення цього права.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно копії Акту обстеження земельної ділянки від 22.07.2020 року при в`їзді до домоволодіння ОСОБА_1 ворота були зачинені на навісний замок (колодку), що призвело до неможливості вільного користування існуючим та єдиним заїздом до господарства ОСОБА_2 . Отже, відповідач чинить перешкоди позивачу в реалізації ним повноважень володіння, розпорядження або користування належним йому майном.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи містять об`єктивні і належні докази про те, що ОСОБА_4 створює перешкоди у користуванні належною позивачу земельною ділянкою за кадастровим номером :01:006:0199 по АДРЕСА_1 .

Що стосується тверджень апелянта про те, що станом на час розгляду справи та на теперішній час ворота ним не зачинялася на замок, то такі є голослівними. Крім того, не свідчать про відсутність порушень прав позивача в момент подання даного позову.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення прав відповідача, оскільки позивач не має правових підстав вимагати від ОСОБА_1 залишати браму відчиненою, користуватись проїздом, який апелянт створив на своїй земельній ділянці, також не спростовують висновків суду першої інстанції про чинення перешкод у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_2 . А вирішення питання правомірності заїзду до земельної ділянки позивача через земельну ділянку відповідача не є предметом даної справи.

Посилання апелянта на Акт земельно-узгоджувальної комісії від 18.12.2018 року колегія суддів відхиляє, оскільки такі докази не були подані до суду першої інстанції, а апелянт не довів неможливості їх подання до місцевого суду з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Інші доводи апеляційної скарги також не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, а фактично зводяться до незгоди з таким рішенням.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Круця В.М. слід залишити без задоволення, а рішення Рожнятівського районного суду 17.06.2021 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Круця Володимира Мироновичазалишити без задоволення.

Рішення Рожнятівського районного суду від 17 червня 2021 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Рожнятівського районного суду від 17 червня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

І.В. Бойчук

Повний текст постанови складено 18 листопада 2021 року.