№ провадження 2/495/401/2021
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

18 травня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Іванченко А.С.,

справа № 522/13571/18,

за участю учасників справи:

від відповідача - особисто ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 , Комунального закладу "Старокозацька районна лікарня", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Білгород - Дністровська районна рада, Старокозацька сільська рада Білгород - Дністровського району Одеської області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Гафійчук С.Д.,

представник відповідача КЗ "Старокозацька районна лікарня" - Андроніков С.А.,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , Комунального закладу "Старокозацька районна лікарня", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Білгород - Дністровська районна рада, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, просить суд: постановити рішення, згідно якого стягнути солідарно з ОСОБА_1 та КЗ «Старокозацька районна лікарня» на користь ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріальну шкоду у розмірі 449 187 грн, а також стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 моральну шкоду у розмірі 6 862 233, 60 грн та витрати на правову допомогу згідно попереднього розрахунку судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 вона народила дитину.

При народженні дитина не закричала. Була синьо-фіолетового кольору. Дитина місяць перебувала в комі, згодом вона з дитиною була переведена до відділення патології для новонароджених.

Стан дитини був нестабільний.

За результатами томографії було виявлено, що у дитини перелом скроневої кістки.

З 16.12.2010 рік по 26.01.2011 рік позивач з дитиною знаходилась на лікуванні в Білгород-Дністровській районній лікарні.

На теперішній час дитина не розмовляє та постійно лежить.

Вона вказує, що на час пологів лікар та акушерка складали руки і видавлювали з неї дитину, слухаючи її трубкою.

22.02.2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом був постановлений вирок, згідно якого ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 140 КК України. і на підставі санкції даної статті визначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права займатись лікарською діяльністю строком 2 роки.

В рамках кримінальної справи було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 при наданні позивачу медичної допомоги завідуючим акушерсько - гінекологічного відділення Старокозацької районної лікарні Білгород-Дністровського району Одеської області ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним виконання своїх професійних обов`язків, внаслідок несумлінного до них відношення, не прийняв рішення про проведення операції кесарів розтин, що потягло тяжкі наслідки для дитини ОСОБА_4 / ОСОБА_3 /, який під час пологів отримав травму голови у виді крововиливу в м`які тканини голови у правій тім`яній області /кефалогематома/, перелом правої тім`яної кістки, розходження стріловидного та лямбдавидного швів.

26.04.2016 колегія судів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області розглянувши дану справу, залишила вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 22.02.2016 року без змін.

28.09.2017 року колегія судів судової палати у кримінальних справах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ підтвердила винуватість ОСОБА_1 та правильність кваліфікування його дій.

Вказує, що своїми протиправними діями ОСОБА_1 поставив під загрозу життя та здоров`я ОСОБА_3 та її дитини, порушив уклад її життя та всієї її родини, чим спричинив значні моральні та фізичні страждання, які наступили у зв`язку із ушкодженням здоров`я.

На підставі вищевикладеного вона і звернулась до суду з даним позовом.

15 серпня 2018 року Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси вказана справа направлена за підсудністю до Білгород - Дністровського міськрайонного суду. / а.с. 67-68/

23 жовтня 2018 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду, суддя Боярський О.О./ відкрито загальне позовне провадження по справі, з призначенням її підготовчого розгляду. /а.с. 75-76/

30 січня 2019 року Ухвалою суду клопотання відповідача було задоволено та провадження по справі було зупинено. /а.с. 115/

01 липня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду провадження по справі було поновлено з призначенням її підготовчого розгляду. /а.с. 125/

Відповідно до розпорядження № 574 від 16 вересня 2019 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, вказана справа надійшла до провадження судді Прийомової О.Ю. /а.с. 136-137/

20 вересня 2019 року ухвалою суду, вказана справа прийнята до провадження судді Прийомової О.Ю. з призначенням її підготовчого розгляду.

20.01.2020 року представник відповідача Комунального некомерційного підприємства "Старокозацька районна лікарня" надав відзив на позовні вимоги позивача, відповідно до якого просить в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі, зазначав, що оскільки вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 22.02.2016 року скасований, та ухвалою від 23.05.2019 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч.2 ст. 140 КК України - закрито, та остатнього звільнено від кримінальної відповідальності, то особа ОСОБА_1 є невинуватою, його вину не доведено у порядку передбаченому Кодексом і не встановлено обвинувальним вироком, що набрав законної сили.

В той же час, наполягає, що позивач не надала жодних документальних доказів на обґрунтування розміру матеріальних збитків, заявлених в позовних вимогах до відповідачів, що ставить під сумів їх обґрунтованість.

Тож, сума матеріальної шкоди у розмірі 449 187 грн є такою, що заявлена безпідставно і не підлягає задоволенню з боку відповідача.

Щодо моральної компенсації, обчисленої за методикою та формулою російського вченого А.М.Ерделевського , то вказує, що 29.01.2016 року рішенням Координаціоної ради з проблем судової експертизи при Мін`юсті методика А.М.Ерделевського була виключена з Реєстру методик та внесена до Переліку рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури.

Вказує, що наукова методика не легалізована в Україні, а вихідна величина запропонована автором у 720 мінімальних заробітних платах, а також формула та коефіцієнти для обрахування компенсації моральної шкоди носять винятково абстрактний характер.

Тому на думку Старокозацької сільської ради позивач перебрав на себе обов`язки судового експерта та взагалі застосував методику, яка відсутня в Реєстрі методик судових експертиз, затверджених наказом Міністерства юстиції України та не підлягає застосуванню навіть судовими експертами.

А тому, Старокозацька сільська рада вважає вказаний підрахунок необґрунтованим та такими, що не підлягає застосуванню.

З урахуванням усього вищенаведеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 в повному обсязі.

30 січня 2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого просить її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на вирок суду та відповідну практику Верховного суду України з вказаних питань.

24 березня 2021 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду заява представника відповідача була задоволена, залучена в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору правонаступника Старокозацьку сільську раду.

24 березня 2021 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті.

В судове засідання позивач надала заяву, відповідно до якої свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позові, вказуючи, що у зв`язку з хворобою дитини вона не може кожний раз приїжджати до суду.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував повністю проти задоволення позову, вказуючи на його безпідставність.

Представник КНП «Старокозацька районна лікарня» в судовому засіданні наполягав на відмові в задоволенні позовних вимог, мотиви своєї незгоди з позовом викав у письмовому відзиві.

Представники третьої особи в судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином.

Зі згоди сторін, суд розглядає справу за відсутність позивача, відповідно наданої заяви, за відсутність третьої особи.

Вислухавши вступне слово представника відповідача, відповідача, представника відповідача, оголосивши позовні вимоги позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що дійсно 22.02.2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області був винесений вирок по справі № 1505/11011/2012, яким ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 140 ч.2 КК України і на підставі санкції даної статті призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права займатися лікарською діяльністю строком на 2 (два) роки. Звільнено від кримінальної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 140 ч.2 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за ст. 140 ч.2 КК України - закрито.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 , Старокозацької районної лікарні, Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, Управління охорони здоров`я Одеської облдержадміністрації, Міністерства охорони здоров`я матеріальної шкоди у сумі 17888,44 грн та компенсацію моральної шкоди у сумі 1 млн. грн. - залишено без розгляду з правом звернення в порядку цивільного судочинства. /л.с.9-13/.

Як встановлено в ході судового розгляду наведеної вище справи, згідно пояснень ОСОБА_1 , він з 1989 року працював завідуючим акушерсько-гінекологічного відділення Старокозацької районної лікарні.

14.10.2010 року до нього підійшов ОСОБА_10 зі своєю вагітною дружиною ОСОБА_8 та попросив залишити дружину у лікарні, оскільки він працює в м. Одесі, а його дружина проживає в с. Карналіївка.

Він провів огляд потерпілої, госпіталізував її у відділення. Після чого у потерпілої були відібрані відповідні аналізи та вона знаходилась під наглядом акушерки. Він оглянув потерпілу та ніяких сумнівів у її стані здоров`я не вбачалось. Він припускав, що пологи пройдуть нормально, оскільки у потерпілої були другі пологи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 біля 18.00 години йому додому зателефонувала акушерка і повідомила про те, що у потерпілої ОСОБА_8 відійшли води та почалась родова діяльність.

Коли він приїхав у лікарню, то побачив, що пологи патологічні (стрімкі та швидкі) та води відійшли зеленого кольору.

Він тричі міряв вагу плоду, операцію кесарів розтин було робити занадто пізно, оскільки голова плоду була у площині тазу. Версія про клінічно вузький таз була відкинута. Коли народилась дитина, всіляко вживались реанімаційні заходи для новонародженого.

Дитина народилась фіолетового кольору, не плакала, дитину почали відкачувати. Він займався станом здоров`я потерпілої, а потім як завідуючий відділенням почав надавати допомогу дитині. Новонароджена дитина самостійно дихала.

Після двох годин спостереження за дитиною, ним було ухвалено рішення викликати реаніматора.

Десь через дві з половиною години із м. Одеси приїхав лікар-реаніматолог, який поставив діагноз «внутрішньоутробна інфекція».

Після чого він звернувся до лікаря-реаніматора, щоб забрати дитину в реанімацію до м. Одеси, на що йому було відмовлено у зв`язку із проведенням ремонту та через те, що дитина не у важкому стані.

На другий день вранці він сказав, що дитину треба терміново евакуювати в обласну лікарню. Стан дитини погіршувався, з`явились симптоми набряку мозку. На третій день він ще раз викликав реанімацію. Коли приїхали лікарі-реаніматологи, то ними була оглянута дитина та надані вказівки продовжити лікування. На його погляд, якщо б дитина від самого початку була направлена до обласної лікарні, то видужання би наступило швидше.

26.10.2010 року він наполегливо зателефонував та викликав реанімацію через тяжкий стан дитини.

Після того, як на шосту добу зателефонував голова Одеської обласної державної адміністрації ОСОБА_11 , одразу приїхала бригада швидкої допомоги і дитину евакуювали.

На восьму добу дитині поставили діагноз набряк мозку і пневмонія. Також пояснив, що в медичній діяльності він керується наказом № 676 від 31.12.2004 року «Про затвердження клінічних протоколів з акушерської та гінекологічної допомоги» у зв`язку з чим він не міг протистояти.

При механічних перешкодах голови, яка швидко просувається, не можна робити операцію кесарів розтин відповідно до правил та канонів. Стрімкі та швидкі роди відбуваються на протязі трьох годин. Він не викликав ургентну групу. При вимірюванні ширина та довжина плоду не завжди відповідає дійсності. Звичайні пологи тривають від 12 до 16 годин. Чому у потерпілої пологи стали стрімкими, пояснити не зміг. Стрімкі пологи відбуваються по бажанню природи. Його насторожило те, що у потерпілої води були зеленого кольору. Враховуючи, що для проведення операції кесарів розтин бригада лікарів та акушерів була б готова пізніше, він був поставлений в умови, що не доцільно було б робити операцію кесарів розтин, оскільки могла бути заподіяна велика шкода. Відповідно до висновку лікарів обласної лікарні ушкодження у дитини виникли при стрімких пологах. Він не має права впливати на лікарів реанімації Одеської обласної лікарні. Він проінформував їх про стан здоров`я дитини і про стрімкі пологи потерпілої. Він вважає, що при своєчасній реанімації можливо було уникнути набряку мозку дитини, необхідно було б відповідне обладнання, яке було відсутнє в Старокозацькій районній лікарні, був наявний лише апарат штучної вентиляції легень. Дана дитина не потребувала в застосуванні такого апарату.

Він не бажав настання таких наслідків. Вважає себе невинуватим та просив суд постановити оправдальний вирок.

Однак, суд вказав, що винуватість ОСОБА_1 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_8 ,

- показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ..

Крім того, суд зазначив, що провина обвинуваченого ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 140 ч.2 КК України підтверджується також зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме:

- постановою старшого слідчого СВ Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області про порушення кримінальної справи від 24.07.2012 року за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 140 ч.2 КК України (т.1, л.с. 1);

- копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1, л.с. 27);

- копіями медичних документів на ОСОБА_8 та ОСОБА_4 (т.1., л.с. 28-32);

- копіями посадових інструкцій лікаря акушера-гінеколога завідуючого відділенням та лікаря акушера-гінеколога (т.1, л.с. 52-59);

- протоколом № 4 засідання контрольно-експертної комісії Білгород-Дністровської центральної районної лікарні від 27.01.2011 року з висновком про те, що випадок пологової травми у новонародженої дитини ОСОБА_8 вважати попереджуваним на етапі пологового відділення у зв`язку із тим, що не було своєчасно вирішене питання про проведення кесарського розтину (т.1, л.с. 60-61);

- протоколом засідання клініко-експертної комісії управління охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації від 05 квітня 2011 року № 1 та висновком клініко-експертної комісії управління охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації від 05.04.2011 року № 1 з висновками про те, що недостатнє обстеження на етапі жіночої консультації. У пологовому відділенні не правильно визначена передбачувана маса плоду, що призвело до необґрунтованої консервативної тактики ведення пологів. Стан плода не оцінювався до початку пологів. Спостереження в пологах проводилось недостатньо, оскільки латентна фаза пологів була не визначена, а лікар оглянув в активній фазі. Невірно визначена маса плода на фоні вилиття густо меконіальних навколоплідних вод, що могло свідчити про внутрішньоутробну гіпоксію або інфікування, не діагностований незадовільний стан крупного плода, консервативне ведення пологів призвело до важкого ураження новонародженого (пологова травма та гіпоксемія), що попереджувально у разі розродження шляхом кесаревого розтину. Згідно з первинним оглядом, стан дитини відповідає гіпоксично-ішемічній енцефалопатії ІІ стадії та пологовій травмі - кефалогематома тім`яної області справа: підозра на внутрішньоутробну інфекцію базується на характері навколоплідних вод. Описана клінічна картина співпадає з виставленим діагнозом. Дуже рання поява пологової пухлини та кефалогематоми свідчить про значне інтранатальне ушкодження голови, оскільки кефалогематома, як правило, формується на 2-3 добу життя, дуже рання її поява давала підстави запідозрити перелом кістки черепу. Рентгенографія черепу, дослідження на TORCH-інфекції та мікробіологічне дослідження не проводилося у зв`язку з відсутністю технічної можливості. Тяжке ураження мозку виникло в результаті патологічного перебігу пологів і зумовлено комбінацією факторів - тяжка інтранатальна гіпоксія та пологова травма з переломом кістки черепа. Розвиток тяжкого ураження центральної нервової системи у дитини можна було запобігти за умови більш оптимального ведення пологів. Випадок інвалідності хлопчика ОСОБА_4 умовно попереджувальний у разі розродження шляхом кесаревого розтину (т.1, л.с. 62-68, 69-74);

- актом судово-медичного дослідження № 95 від 22.06.2012 року Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи відповідно до якого в процесі допологового спостереження в стаціонарі до початку пологової діяльності показань до операції кесаревого розтину не було. Пологи крупним плодом (маса тіла 4600 грамів) у ОСОБА_8 ускладнились формуванням клінічно вузького тазу, що було обумовлено невідповідністю розмірам головки крупної дитини розмірам тазу матері. Дане ускладнення є показанням до пологового дозволу шляхом операції кесаревого розтину (накази № 582 і № 977 МОЗ України). Вказаний показник до операції, найбільш вірогідно, виник до 17.45 години ІНФОРМАЦІЯ_1.

Враховуючи, що дистрес, найбільш вірогідно, був наслідком надмірної по силі і більш довгого за часом стикання головки плоду у площині входу в малий таз, це ускладнення пологів також вимагало пологового дозволу шляхом операції кесаревого розтину.

Лікарем вказана ситуація була розцінена невірно, о 18.00 годині не був встановлений діагноз клінічно вузького тазу, що потягло подальші неправильні дії - ведення пологів через звичайні пологові шляхи з послідуючою травматизацією плода, який знаходився у стані дистресу. Таким чином, під час вагітності і в процесі допологового спостереження в стаціонарі показань до операції кесаревого розтину у ОСОБА_8 не було, але вони виникли в процесі пологів. Пологовий дозвіл породіллі шляхом операції кесаревого розтину після виявлення ознак клінічної невідповідності розмірам головки плода розмірам тазу матері дозволило б уникнути тяжкої інвалідизуючої травми дитини (перелом кісток зводу черепа, закритий перелом правої скроневої кістки). Таким чином, в ході пологів дитина ОСОБА_4 отримала наступні тілесні ушкодження: кефалогематому (очагове крововилив в м`які тканини скроневої області) правої скроневої кістки, закритий перелом правої скроневої кістки. Вказані ушкодження утворились в пологах при проходженні новонародженого через пологові шляхи матері в результаті невідповідності розмірів головки крупного плоду розмірам тазу матері і стрімкою їх течією, яких можна було би уникнути за умови проведення пологового дозволу матері шляхом операції кесаревого розтину. Таким чином, утворення цих ушкоджень у дитини знаходиться в прямому причинному зв`язку з неправильними діями осіб медичного персоналу, а тому, згідно з п. 1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» ці ушкодження повинні оцінюватись за критерієм судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. У відповідності з цим, отримані дитиною тілесні ушкодження, згідно п. 2.1.3 «Правил…» відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм безпеки для життя (т.1, л.с. 98-132);

- висновком експерта № 141-к від 19.10.2012 року Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи відповідно до якого показань для пологового дозволу шляхом операції кесаревого розтину не було в період спостереження за вагітною ОСОБА_8 в жіночій консультації, ані при її появі у пологовому будинку. Оперативне розродження шляхом операції кесаревого розтину при спостереженні за вагітними планується при анатомічно вузькому тазі, при крупному плоді, при наявності у вагітної захворювань, які можуть привести до декомпенсації в процесі пологів через звичайні пологові шляхи. В першому періоді пологів названі показання до оперативного втручання розширяються - дистрес плоду, клінічно вузький таз (тобто, невідповідність розміру малого тазу і головки плоду), ознаки декомпенсації у породіллі екстрагенітальної патології. Показання до оперативного розродження проведенням операції кесаревого розтину в першому періоді пологів, коли виникли симптоми клінічно вузького тазу. Проведення операції кесаревого розтину виключало можливість отримання травми голови дитини під час пологів, а також зменшило б тривалість дистресу плода. В першому періоді пологів, коли проявились ознаки вузького тазу дистресу плода в пологах, тактика ведення пологів через звичайні пологові шляхи була вибрана невірно, вимагалось проведення операції кесаревого розтину. Породілля ОСОБА_8 перебувала у спеціалізованому медичному закладі, де за наявності показань могла б своєчасно виконана операція кесаревого розтину. Тактика спостереження і лікування дитини ОСОБА_3 , який народився, була вибрана правильно, відповідала діагнозам, тяжкості його стану, враховувала вимоги нормативних документів. У новонародженого ОСОБА_3 малась пологова черепно-мозкова травма: крововилив в м`які тканини голови в правій скроневій області (кефалогематома), перелом правої скроневої кістки, розходження стріловидного і лямбдавидного швів. Поєднання названих тілесних ушкоджень вказує на пологову травму, вони утворились на другому періоді пологів при проходженні голови плода по пологовому каналу, коли невідповідність розмірів голови і малого тазу призвело до надмірної деформації черепу і виникненню названих ушкоджень у дитини. Як вказано у п.3.6. даних висновків, пологова черепно-мозкова травма у ОСОБА_3 виникла в результаті неправильно вибраної тактики ведення другого періоду пологів. Ушкодження, які утворились у дитини при народженні у вигляді перелому правої скроневої кістки згідно кваліфікуючого критерію безпеки для життя відноситься до тяжких тілесних ушкоджень (п. 2.1.3. б «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (т.1, л.с. 140-160);

- висновком експерта № 178, 179/14 від 16.09.2015 року Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України відповідно до якого спостереження за перебігом вагітності ОСОБА_8 на етапі до пологового періоду відбувалося з окремими порушеннями. Жіночу консультацію вагітна відвідувала нерегулярно, з 07.08.2010 року по 04.10.2010 року не спостерігалася. Ультразвуковий скринінг був виконаний частково. При встановленні терапевтом діагнозу «залізодефіцитна анемія» відповідне лікування не було призначене. При лабораторному встановленні патологічних змін в сечі не призначене поглиблене повторне обстеження вагітної та консультація її у лікаря-невролога або уролога. Спостереження в пологах лікарем акушером-гінекологом було розпочато в активну фазу (перейми по 45 сек. через 1,5-2 хв., відкриття шийки матки - 8 см, 18.00 год. ІНФОРМАЦІЯ_1.). Проте анамнестичні дані щодо часу початку регулярних переймів в історії пологів не вказані. З огляду на це, комісія не може встановити дійсну тривалість пологів, а отже і встановити наявність чи відсутність аномальної пологової діяльності, в т.ч. обґрунтовано висловитись про характер пологів. Даних за клінічно вузький таз не має. Народження дитини через природні пологові шляхи - доказ того, що «клінічно вузького тазу» не було. При визначенні дистресу плода, згідно наказу № 900 від 27.12.2006 року у першому періоді пологів необхідне термінове розродження - кесарів розтин. Підстав для зміни акушерської тактики не було. Всі ці дані не дають підстав експертній комісії висловитись про те, що були ускладнення під час пологів. Слід зауважити, що зелені навколоплідні води вказують на тривале страждання внутрішньоутробного плода. За даними діючого на той час клінічного протоколу з акушерської допомоги «кесарів розтин» (наказ № 582 від 15.12.2003 р.) показань до проведення операції кесарського розтину не було. Проте, невиконання операції в даному випадку не можна вважати помилкою, оскільки пологи можна було продовжувати вести через природні пологові шляхи під ретельним кардіомоніторним спостереженням за станом плода. Пологову травму новонародженої дитини ОСОБА_4 слід розцінювати насамперед як наслідок перебігу пологового процесу, а не як тілесне ушкодження, тому оцінці за ступенем тяжкості вона не підлягає. В даному випадку прямого причинного зв`язку між зазначеними вище недоліками надання медичної допомоги та травматизацією новонародженого не вбачається. Враховуючи стан плода при народженні та характер навколоплідних вод не можна стверджувати, що розродження шляхом проведення кесаревого розтину гарантувало б народження здорової дитини та повністю виключило б ризик гіпоксично-ішемічного ураження ЦНС у новонародженої дитини. У закладі 1 рівня акредитації (до якого і відноситься Старокозацька номерна лікарня) міг бути проведений кесарів розтин. Показань до скерування вагітної у заклад вищого рівня акредитації не було. Відповідно до наказу МОЗ України № 582 від 15.12.2003 року, крупний плід, при низькому ступені інтранатального ризику, не є показанням до розродження шляхом операції кесарів розтин. Теоретично «3 години» спостереження у першому періоді пологів - достатній час для організації операції кесарів розтин, який міг бути виконаний (т.3, а.с. 44- 118).

Дослідивши в повному обсязі матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення обвинуваченого, потерпілої, свідків, суд дійшов висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 140 ч.2 КК України».

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.04.2016 року, вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.02.2016 залишено без змін /л.с.14-18/.

Проте, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 28.09.2017 року постановлено ухвалу, якою скасовано вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.02.2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26.04.2016 року щодо ОСОБА_1 .

Призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

Підставою для скасування послугувало те, що в порушення вимог закону суд, визнавши ОСОБА_1 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 140 КК України, і призначивши йому покарання, звільнив його у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності не від покарання, а від кримінальної відповідальності.

Тому, колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення щодо ОСОБА_1 підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду, під час якого суду необхідно врахувати наведене у даній ухвалі.

Як вбачається з матеріалів справи, Білгород-Дністровським міськрайонний суд Одеської області постановив ухвалу по справі № 1505/11011/2012, згідно якої клопотання захисника Гафійчука С.Д. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку для притягнення до кримінальної відповідальності - задоволено. Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 140 КК України - закрито. Звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку для притягнення до кримінальної відповідальності. /л.с.122-124/

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності в порядку п.3 ч.1 ст. 49 КК України, за якою особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості

Таким чином, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч.2 ст. 140 КК України закрито у зв`язку з закінченням строку для притягнення до кримінальної відповідальності.

Під закриттям кримінального провадження розуміють таке закінчення кримінального провадження, яке здійснюється за наявності обставин, які виключають подальше провадження, або підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Із закриттям кримінального провадження процесуальна діяльність щодо неї повністю закінчується, подальший рух провадження виключається, поки постанова про закриття провадження не скасована у встановленому законом порядку.

Закриття кримінального провадження можливе лише за наявності хоча б однієї з підстав, вичерпний перелік яких міститься в законі. Ці підстави можна поділити на дві групи: 1) реабілітуючі й 2) нереабілітуючі.

Нереабілітуючі підстави означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів її вини, однак через певні обставини кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Така особа не вправі вимагати відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, яка була їй завдана в процесі розслідування.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Під звільненням від кримінальної відповідальності в судовій практиці розуміється відмова держави від застосування до особи, яка вчинила злочин, встановлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснюється судом у випадках, передбачених КК і в порядку, встановленому КПК (п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках (підставах) передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Перелік матеріально-правових підстав звільнення осіб від кримінальної відповідальності та матеріально-правових умов їх застосування встановлений КК України.

Законом передбачені наступні підстави для закриття провадження зі звільненням особи від кримінальної відповідальності у зв`язку:

- з дійовим каяттям (ст. 45 КК);

-з примиренням винного з потерпілим (ст. 46 КК);

- з передачею особи на поруки колективу підприємства, установи чи організації (ст. 47 КК);

- зі зміною обстановки (ст. 48 КК);

- із закінченням строків давності (ст. 49 КК);

- із застосуванням до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру (ст. 97 КК).

Матеріально-правовою умовою закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених законом строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Ці строки диференційовані залежно від категорії вчиненого правопорушення (ступеня його тяжкості).

Так, ч. 1 ст. 49 КК, в редакції, яка діяла на час постановлення ухвали суду суду, були встановлені наступні строки давності притягнення до кримінальної відповідальності: 1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі; 3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Чинний Кримінальний процесуальний кодекс України надає право стороні кримінального провадження під час судового розгляду звернутися з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності особи, відносно якої дане провадження надійшло до суду з обвинувальним актом, і суд зобов`язаний це клопотання розглянути невідкладно (ч.4 ст.286 КПК України).

Задоволення такого клопотання має наслідком закриття кримінального провадження (ч.6 ст.284 КПК України).

Тобто, при встановленні підстав звільнення від кримінальної відповідальності, передбачених Кримінальним кодексом України, суд має своєю ухвалою закрити кримінальне провадження та звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

В постанові Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09.04.2019 року справа № справа № 760/18016/15-к, Верховний суд вказав, що : виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку.

В цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК може звільнити від нього засудженого.

Згідно з приписами п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК особу також може бути за вироком суду звільнено від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Звільнення від покарання на наведеній підставі застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ст. 49 КК.

Зокрема у випадку, якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в діях особи складу злочину або виправдання.

Тоді суд за наявності підстав визнає особу винною у вчиненні злочину, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись зазначеною нормою матеріального права та ч. 5 ст. 74 вказаного Кодексу»

Як вбачається з ухвали суду по справі № 1505/11011/2012 від 23.05.2019 року, у підготовчому судовому засіданні захисник Гафійчук С.Д. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про звільнення його підзахисного від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 підтримав клопотання свого захисника та просив закрити у відношенні нього кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Тому, суд невідкладно розглянув вказане клопотання та постановив його задовольнити. Особу ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку для притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України - за нереабілітуючою обставиною.

Таким чином, оскільки кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 140 КК України - закрито та звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строку для притягнення до кримінальної відповідальності - за нереабілітуючою обставиною, тобто коли зібрано достатньо доказів для обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, однак через закінчення строків кримінальне провадження закрито, що не виключає вину ОСОБА_1 , за ч.2 ст. 140 КК України, то вказаним спростовуються ствердження представника відповідача, викладені у його письмовому відзиві, з приводу коли між шкодою та неправомірними діями повинен бути встановлений причинний зв`язок, встановлена вина зазначеної особи.

Скасування вироку Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.02.2016 року не виключає вини ОСОБА_1 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 140 ч.2 КК України.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача про те, що внаслідок некваліфікованих дій медичних робітників, зокрема ОСОБА_1 поставлено під загрозу життя та здоров`я дитини, порушено подальший уклад життя їх родини, адже відповідно до висновків судових медичних експертиз пологова черепно-мозкова травма у дитини ОСОБА_3 виникла в результаті неправильно вибраної тактики ведення другого періоду пологів. /л.с.25-53/.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільно-правова відповідальність у сфері медичної діяльності - це вид юридичної відповідальності, який виникає внаслідок порушення у галузі майнових або особистих немайнових благ громадян у сфері охорони здоров`я і який полягає переважно в необхідності відшкодування шкоди. До особистих немайнових благ громадян, які безпосередньо пов`язані з медичною діяльністю, належать перш за все життя і здоров`я. З цієї причини можна стверджувати, що цивільно-правова відповідальність - це своєрідний засіб забезпечення захисту особистих немайнових прав (життя і здоров`я) пацієнтів при наданні медичної допомоги.

Варто зазначити, що більшість медичних працівників здійснює свою професійну діяльність, перебуваючи у трудових відносинах з закладами охорони здоров`я.

Згідно з частиною першою статті 1172 ЦКУ юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У відповідності до ч.1,2 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Положення коментованої статті є загальною нормою, що регулює відносини по відшкодуванню шкоди, яка завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі.

Зокрема, в ч. 1 коментованої статті містяться загальні підстави відшкодування шкоди, завданої здоров`ю фізичної особи внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я.

Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. І тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди.

До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності.

У ч. 2 коментованої статті закріплюється обов`язок відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала. Так розмір майнових втрат, що зазнала фізична особа внаслідок завдання цієї шкоди, законодавець визначає, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Разом з тим, у відповідності до ст. 1199 ЦК України, у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов`язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо.

Після досягнення потерпілим чотирнадцяти років (учнем - вісімнадцяти років) юридична або фізична особа, яка завдала шкоди, зобов`язана відшкодувати потерпілому також шкоду, пов`язану із втратою або зменшенням його працездатності, виходячи з розміру встановленої законом мінімальної заробітної плати.

2. Якщо на момент ушкодження здоров`я неповнолітня особа мала заробіток, шкода має бути відшкодована їй виходячи з розміру її заробітку, але не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати.

3. Після початку трудової діяльності відповідно до одержаної кваліфікації потерпілий має право вимагати збільшення розміру відшкодування шкоди, пов`язаної із зменшенням його професійної працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, виходячи з розміру заробітної плати працівників його кваліфікації, але не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати.

4. Якщо потерпілий не має професійної кваліфікації і після досягнення повноліття продовжує залишатися непрацездатним внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, завданого йому до повноліття, він має право вимагати відшкодування шкоди в обсязі не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати.

Матеріалами справи встановлено, що малолітній ОСОБА_3 не досяг повноліття, ушкодження здоров`я відбулось в момент народження, а тому при вирахуванні матеріальної шкоди потрібно виходити із фактично понесених витрат на його лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо, як це встановлено ч.1 ст. 1199 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Як встановлено із матеріалів кримінальної справи, які були дослідженні в ході розгляду справи, стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 140 КК України, позивач як потерпіла сторона заявляла в порядку кримінального провадження цивільний позов, який доводила квитанціями та чеками на лікування дитини.

Так, за підрахунками суду понесені нею витрати на придбання ліків та оздоровлення дитини у загальному розмірі становлять 20 897,94 грн, а саме: 653,46 грн /т.1 л.с. 167/+314,22 грн /т.1 л.с.169/+330,3 грн/т.1 л.с. 171/+456 грн /т.1 л.с.173/+264,64 грн/т.1 а.с.175/+16 722 грн /т. ІІ л.с.27/+ 112,21 грн / т. ІІ а.с.31/+78,22 грн/ т. ІІ л.с.32/+124,41 грн /т ІІ л.с.33/+168,22 грн/ т. ІІ л.с.36/+141,2 грн/ т.ІІ л. с.37/+156 грн /т.ІІІ л.с.168/+1180,51 грн /т. ІІІ л.с.169/+196,55 грн /т. ІІІ л.с.170/

За таких обставин, враховуючи докази дійсного понесення матеріальної шкоди позивачкою саме у розмірі 20 897,94 грн., у зв`язку з недоведеністю затрат на ліки у розмірі 300 000 грн та відсутністю необхідності відшкодування матеріальної шкоди виходячи із мінімальної заробітної плати, адже рівень відповідальності в даному конкретному випаду має забезпечуватись за вимогами ст. 1199 ЦК України, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо можливості стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного

У п.9 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України встановлено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи. Відшкодування моральної шкоди також передбачене Конституцією та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.3 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням

здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У сенсі розуміння ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, так як ОСОБА_2 безсумнівно пережила моральні страждання, психічне хвилювання як під час складних пологів, так і після народження дитини з травмою голови у виді крововиливу в м`які тканини голови у правій тім`яній області /кефалогематома/, з переломом правої тім`яної кістки, розходження стріловидного та лямбдавидного швів.

З врахуванням фактичних обставин справи, характеру та обсягу спричинених моральних страждань, принципів справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_2 , визначивши їй розмір у сумі - 150 000 грн.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Позивачем в якості обґрунтування її вимоги про необхідність стягнення витрат на правничу допомогу приєднаний попередній /орієнтовний/ розрахунок у розмірі 18900 грн, однак жодних доказів сплати нею вказаних послуг адвоката позивачем не надано.

За таких обставин, вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення на її користь витрат на правничу /правову/ допомогу задоволені бути не можуть.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позивач звільнена від судового збору на підставі закону, то його стягнення необхідно провести з відповідачів, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 23, 1166, 1167, 1192, 1199 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 83, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 , Комунального закладу "Старокозацька районна лікарня", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Білгород - Дністровська районна рада про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , Комунального закладу "Старокозацька районна лікарня" на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, понесену у зв`язку з придбанням ліків та витратами на оздоровлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 20 897,94 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 150 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , Комунального закладу "Старокозацька районна лікарня" судовий збір у розмірі 458,97 грн

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Комунальний заклад "Старокозацька районна лікарня", , адреса: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Старокозаче, вул. Лікарняна, 1.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Білгород - Дністровська районна рада, , адреса: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Грецька,24.

Повний текст рішення складений 25 травня 2021 року.

СУДДЯ: