ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року

м. Харків

справа №641/4894/20

провадження №22-ц/818/2110/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Курганникової О.А., -

установив:

У червні 2020 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа Міжрайонний відділ державної виконавчої служби (далі ВДВС) по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) про скасування арешту з квартири АДРЕСА_1 , застосованого на підставі постанови Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (далі ВДВС ХМУЮ) серії АА №531376 від 01.06.2009.

Позов обгрунтовано тим, що в провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа №2-2494/2009 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (на даний час ОСОБА_4 ) про розподіл спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на Ѕ частину квартири. В межах зазначеної справи ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.04.2009 накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Рішенням суду за ОСОБА_2 і ОСОБА_3 визнано право власності по Ѕ частини квартири кожному. 24.02.2010 позивач зареєструвала в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (далі КП «ХМ БТІ») Ѕ частку спірної квартири. На даний час їй стало відомо про існування запису щодо об`єкта нерухомого майна на зазначену вище квартиру, внесеного на підставі ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.04.2009, якою накладено арешт, який не скасовано. Також про існування арешту вона дізналась з постанови Комінтернівського ВДВС ХМУЮ серії АА №531376 від 01.06.2009. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.12.2018 за її заявою скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 13.04.2009. Звернувшись до виконавчої служби з заявою про скасування арешту з квартири, встановленого постановою Комінтернівського ВДВС ХМУЮ серії АА №531376 від 01.06.2009, їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю вказаної постанови в автоматизованій системі виконавчих проваджень, а також знищенням виконавчого провадження у зв`язку із закінченням строків зберігання. КП «ХМ БТІ» повідомило, що арешт накладений на підставі ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова №б/н від 20.05.2009. Водночас, жодної ухвали щодо арешту спірної квартири по справі №2-2494/2009 20.05.2009 не виносилось, інших справ, в межах яких могли бути застосовані заходи забезпечення позову, в провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова у 2009 році не перебували, тобто під час ухвалення постанови серії АА №531376 від 01.06.2009 допущено описку в даті ухвали, на підставі якої встановлено обтяження. Накладення арешту обмежує позивача як власника у праві розпоряджатися своїм майном.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Заочне рішення мотивовано тим, що в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) майном, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту повинна розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Заперечення проти арешту (опису) майна, які не пов`язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України. На підставі викладеного суд вважав, що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог про те, що наявність арешту майна порушує її право власності на це майно, не ґрунтуються на вимогах ст. 321 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, не підтверджені належними доказами, а тому позов є необґрунтованим та недоведеним, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити; судові витрати просить залишити за нею.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. В чинній редакції Закону України «Про виконавче провадження», як і в редакції, чинній на час накладення арешту (01.06.2009), стаття 60 регулює відносини передачі стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі. Жодних відомостей про встановлення випадків зняття арешту з майна боржника вказана стаття не містить. Тож незрозуміло, яким Законом керувався суд при ухваленні заочного рішення. В позовній заяві зазначено, що маються розбіжності в даті ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова про накладення арешту, яка перебуває в матеріалах справи №2-2494/2009, та даті ухвали, зазначеній в постанові Комінтернівського ВДВС ХМУЮ серії АА №531376 від 01.06.2009, що перешкоджає скасуванню арешту в порядку частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» та необхідно встановлювати в судовому засіданні. Суд першої інстанції до вирішення питання поставився формально. Апелянт вважає, що нею дотримано і доведено в повному обсязі наявність підстав для скасування арешту квартири за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер обтяження 8765616, застосований на підставі постанови Комінтернівського ВДВС ХМУЮ серії АА №531376 від 01.06.2009. Арешт, накладений на підставі указаної постанови, в якій зазначена дата ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.05.2009, в дійсності накладено на підставі ухвали даного суду від 13.04.2009 та скасовано ухвалою цього ж суду від 26.12.2018. Викладені обставини підтверджуються відповіддю Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31.08.2020, що знаходиться в матеріалах справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається та як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 29.04.2009, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , про що зроблено відповідний актовий запис №173 (а.с. 6).

ОСОБА_3 09.04.2010 уклала шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , про що зроблено відповідний актовий запис №96. Після реєстрації шлюб ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_4 (а.с. 7).

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.06.2009 у справі №2-2494/2009 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розділ спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на Ѕ частину квартири задоволено. Визнано в порядку розподілу майна спільної сумісної власності подружжя за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).

Рішення набрало законної сили.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «ХМ БТІ», ОСОБА_3 належить на праві власності Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.12.2018 по справі № 2-2494/2009 задоволена заява ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову. Скасовані заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.04.2009 у справі №2-2494/09 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 . Знято арешт з квартири АДРЕСА_1 . Ухвала набрала чинності 11.01.2019 (а.с. 15-16).

На запит позивачки КП «ХМ БТІ» було надано копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.06.2009, яка винесена державним виконавцем Комінтернівського ВДВС ХМУЮ Косіцькою Л.В. на підставі Комінтернівського районного суду м. Харкова про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 22-23).

З відповіді Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління (м. Харків) №531376/20 від 05.04.2020 вбачається, що постанова АА №531376 від 01.06.2009, що видав Комінтернівський ВДВС ХМУЮ, не внесена до автоматизованої системи виконавчих проваджень. Матеріали виконавчого провадження на даний час знищені в зв`язку з закінченням терміну зберігання, тому в Служби відсутні підстави для задоволення заяви про зняття арешту з майна (а.с. 19-20).

Згідно відповіді, наданої Комінтернівським районним судом м. Харкова від 19.08.2020, матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя знищені у зв`язку із закінченням строків зберігання. Залишилося тільки рішення (а.с. 29).

Згідно відповіді, наданої Комінтернівським районним судом м. Харкова від 31.08.2020, у 2009 році у суді розглядались справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Інші справи у 2009 році з даними учасниками судового процесу не розглядалися (а.с. 42).

З відповіді КП «ХМ БТІ» від 02.12.2020 №1092481 вбачається, що надати копію ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова № 2-2494-09 від 13.04.2009 про накладення арешту не вбачається можливим, оскільки в матеріалах інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_1 вищезазначена ухвала відсутня (а.с. 43).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, №167953336 від 24.05.2019, на квартиру АДРЕСА_1 , накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 8674127, зареєстровано 27.04.2009 реєстратором Сьомої Харківської державної нотаріальної контори, на підставі ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.04.2009 у справі № 2-2494/09. Постановою серії АА №531376 від 01.06.2009 Комінтернівського ВДВС ХМУЮ накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 ; зареєстровано 01.06.2009 за № 8765616 реєстратором: Харківська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, заявник Комінтернівський ВДВС ХМУЮ (а.с. 17-18).

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування арешту з майна суд вищезазначених положень не врахував та помилково вважав, що між сторонами у справі не виникло спору про право і тому позов є необґрунтованим і недоведеним, в зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Оскільки згідно відомостей Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління (м. Харків) постанова АА № 531376 від 01.06.2009, видана Комінтернівським ВДВС ХМУЮ, не внесена до автоматизованої системи виконавчих проваджень, матеріали виконавчого провадження знищені, в зв`язку з чим у Служби відсутні підстави для задоволення заяви про зняття арешту з майна; враховуючи також, що згідно відповіді Комінтернівського районного суду м. Харкова матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя знищені, залишилося тільки рішення, висновок суду про наявність у позивача можливості оскаржити дії виконавця за правилами розділу 7 ЦПК України, є необґрунтованим.

За наявності даних про знищення матеріалів виконавчого провадження та матеріалів справи, за якою було накладено арешт на майно позивача, поновити порушене право на розпорядження належним позивачу майном можна лише шляхом пред`явлення до суду даного позову.

Згідно із положеннями статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно пунктів 1, 2 частини 1 статті 150 ЦК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до статті 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Згідно частин 1, 7, 8, 11 статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Примірник ухвали про скасування заходів забезпечення позову невідкладно після набрання такою ухвалою законної сили надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також державним та іншим органам, які повинні були та (або) виконували ухвалу про забезпечення позову, для здійснення ними відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову.

З урахуванням того, що арешт на спірну квартиру був накладений на підставі ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.04.2009 у справі № 2-2494/2009 про поділ майна подружжя, за якою 05.06.2009 було винесено рішення суду про задоволення позовних вимог, яке набрало чинності; ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.12.2018 у справі №2-2494/2009 за заявою ОСОБА_1 скасовані заходи забезпечення позову, вжиті вищезазначеною ухвалою суду м. Харкова, знято арешт з квартири АДРЕСА_1 ; згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на указану квартиру накладено арешт на підставі ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.04.2009 у справі №2-2494/09; постановою серії АА №531376 від 01.06.2009 Комінтернівського ВДВС ХМУЮ накладено арешт на указану квартиру, однак згідно відомостей з Автоматизованої системи виконавчих проваджень указана постанова не внесена до Системи; цивільна справа №2-2494/2009 і відповідне виконавче провадження знищені; у 2009 році Комінтернівським районним судом м. Харкова розглядались справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, інші справи у 2009 році з даними учасниками судового процесу не розглядалися, колегія суддів доходить висновку, що вимоги ОСОБА_1 як власника спірного нерухомого майна підлягають задоволенню.

Таким чином, у порушення статей 89, 263264 ЦПК України суд першої інстанції неправильно застосував норми законодавства, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, не надав належної правової оцінки доводам і доказам сторін, що призвело до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", §23).

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням у справі нової постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом скасування арешту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер обтяження 8765616, застосований на підставі постанови Комінтернівського ВДВС ХМУЮ серії АА №531376 від 01.06.2009.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2020 року скасувати, ухвалити нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) про скасування арешту задовольнити.

Скасувати арешт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер обтяження 8765616, застосований на підставі постанови Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції серії АА №531376 від 01.06.2009.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 травня 2021 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук