Справа № 336/4226/21
Провадження № 2/336/3321/2021
07 жовтня 2021 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Савеленко О.А.
за участю секретаря Брагіної І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -
ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 та просила визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 . В належному їй будинку, зареєстровано колишнього чоловіка ОСОБА_2 шлюб з яким було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 10.06.2009 року. З вересня 2009 року і по теперішній час сторони проживають окремо. Вважає, що факт реєстрації відповідача в належному їй на праві приватної власності будинку, порушує її права власника та створює відповідні незручності, які обмежують її права вільного володіння, користування на розпорядження майном. Окрім того, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються за відповідача та які він сам не сплачує, чим об`єктивно порушуються права власника. Також додатково виникають складнощі з оформленя субсидії.
Ухвалою Шевченкіського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2021 року по справі відкрито провадження, вирішено розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Шевченкіського районного суду м. Запоріжжя від 01.07.2021 року по справі звкрито підготовче провадження і справу призначено до розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивача- адвокат Бабіч С.А. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач, повідомлений у встановленому законом порядку, у судові засідання жодного разу не зя`вився, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.
Враховуючи вищевказані обставини, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
За ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.
За ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24.05.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ніколаєвською Л.Б. за реєстровим номером 910 ( а.с. 9-11)
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2009 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано ( а.с.12,13)

Згідно інформації наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, відповідач ОСОБА_2 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 по теперішній час.

Згідно акту про не проживання № 12 від 20.05.2021 року складеного комісією у складі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку АДРЕСА_1 фактично не проживає з вересня 2009 року, його речей в ході обстеження будинку не виявлено ( а.с. 6).

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повідомили, що з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 добре знайомі, останній за місцем реєстрації не проживає приблизно з 2009 року, після того як розлучився з ОСОБА_1 . Зі слів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 має іншу сімю.

Викладене приводить суд до висновку про те, що відповідач, будучи зареєстрований в спірному будинку зі згоди власника, колишнього члена сімї, втратив право користування спірним житловим приміщенням. При цьому, реєстрація відповідача в спірному житловому приміщенні порушує право позивача на власний розсуд розпорядитися своїм майном, в належному розмірі сплачувати комунальні послуги.

Внаслідок викладеного суд вважає, що аргументи позивача про втрату відповідачем права користування, наведені ним в якості підстав для звернення з позовом обґрунтовані, підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, відповідач без належних правових підстав значиться таким, що зареєстрований у будинку, а відтак наявні підстави для задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

На підставі викладеного, керуючись 12, 13, 76, 78, 81, 89, 133, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 908.00 грн.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП невідомий, місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити рішення в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Савеленко

07.10.21