Справа № 134/1570/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 жовтня 2021 року Крижопільський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого суддіЛабая О.В.,
з участю секретаря судових засідань представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Крижопіль в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення коштів, отриманих без достатніх правових підстав,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про повернення коштів, отриманих без достатніх правових підстав.

В обґрунтування позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Зеленянка Крижопільського району помер його батько ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Красносілка Крижопільського району померла його баба, мати його батька, ОСОБА_4 .

Після смерті баби залишилась спадщина, до складу якої увійшли земельні ділянки на території Красносільської сільської ради площею 1,6194 га, кадастровий номер 050020024, та площею 1,7201 га, кадастровий номер 050020023.

На день смерті баби він та його брат ОСОБА_5 , були неповнолітніми, а тому прийняли спадщину після смерті баби, яка мала належати їхньому батькові у відповідності до ч. 4 ст. 1268 ЦК України.

Коли він вирішив оформити спадщину на належну йому частку спадкового майна, то виявив, що 29 квітня 2015 року державним нотаріусом Крижопільської державної нотаріальної контори Дерев`янчук А.В. було видано свідоцтва про право на спадщину № 499 та № 500, згідно яких право власності на вищезазначені земельні ділянки перейшло до батькового брата - відповідача ОСОБА_3 .

11 березня 2020 року позивач звернувся до Крижопільського районного суду із позовом, в якому оспорив зазначені свідоцтва про право на спадщину та оспорив право власності ОСОБА_3 на земельні ділянки.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 13 липня 2020 року справа № 134/476/20, позовні вимоги позивача було задоволено та визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину від 29 квітня 2015 року № 499 та № 500, видані державним нотаріусом Крижопільської державної нотаріальної контори Дерев`янчук А.В. Крім того, визнано за ОСОБА_2 право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,6194 га на території Красносільської сільської ради, кадастровий номер 050020024.

Під час розгляду справи судом було витребувано з Крижопільської державної нотаріальної контори спадкову справу до майна, в якій знаходилася заява відповідача про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, де він вказав про відсутність інших спадкоємців, а також знаходилася довідка Красносільської сільської ради про спільне проживання відповідача із ОСОБА_4 на день її смерті, що не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_3 проживав зі своєю сім`єю в АДРЕСА_1 . Заяву про прийняття спадщини у встановлений законом термін ОСОБА_3 нотаріусу не подав.

Таким чином, ОСОБА_3 отримав право на спадщину, повідомивши нотаріусу неправдиві дані про відсутність інших спадкоємців першої черги та подавши фіктивну довідку про спільне проживання із спадкодавцем на день смерті. Такі дані повідомлялись ним нотаріусу виключно для того, щоб одноосібно набути право на спадщину.

Позивач вказує, що являється власником успадкованої земельної ділянки з 23 вересня 2007 року, тобто з дня смерті баби, ОСОБА_4 .

Як при житті ОСОБА_4 , так і після її смерті отримана ним в спадщину земельна ділянка знаходилась в оренді ТОВ «Кряж і Ко». За загальним правилом орендатори земельних ділянок виплачують орендну плату за використання земельної ділянки спадкоємцям за останні три роки, тобто в межах строку позовної давності.

Згідно довідок про доходи, виданих ТОВ «Кряж і Ко», відповідач ОСОБА_3 отримав орендну плату за використання товариством земельної ділянки площею 1,6194 га на території Красносільської сільської ради, кадастровий номер 050020024: за 2018 рік - 9503,11 грн., за 2019 рік - 9937,89, за 2020 рік - 11180,12 грн., а всього 30621,12 грн.

ОСОБА_3 знав про безпідставне володіння земельною ділянкою, оскільки він оформив її шляхом приховання відомостей про наявність інших спадкоємців та надавши нотаріусу неправдиві дані про своє місце проживання. Орендну плату за 2020 рік ОСОБА_3 взагалі отримав достроково в квітні 2020 року після отримання позовної заяви про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача 30621,12 грн., які він отримав від використання земельної ділянки за три останні роки в межах строку позовної давності, а також судові витрати.

29 грудня 2020 року до Крижопільського районного суду Вінницької області надійшла заява по суті справи відповідача ОСОБА_3 , в обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається, на те що фактично право власності позивач набув тільки після державної реєстрації права власності на земельну ділянку 02.09.2020, а тому право вимагати відшкодування коштів за користування земельною ділянкою площею 1,6194 га на території Красносільської сільської ради, кадастровий номер 050020024 має право з часу державної реєстрації права власності. Твердження позивача про те, що відвідач безпідставно володів земельною ділянкою до 02.09.2020 року є хибним, оскільки коли він оформляв спадщину після смерті матері ОСОБА_4 , саме нотаріус зобов`язаний був з`ясувати коло спадкоємців та повідомити їх про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини. Через неповідомлення нотаріусом позивача про відкриття спадщини та про наявність у нього спадкових прав, він був позбавлений права на належну йому частку спадкового майна.

29 грудня 2020 року до суду від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про застосування позовної давності, яка мотивована тим, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Доведення факту через який позивач не знав про порушення його цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести те, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. По даній справі перебіг позовної давності почався з 23 вересня 2015 року, коли позивач ОСОБА_2 досяг повноліття, посилання позивача на рішення Крижопільського районного суду від 13.07.2020 року у справі № 134/476/20 є безпідставним.

21.07.2021 року відповідач ОСОБА_3 подав до суду заяву про часткове визнання позовних вимог в частині стягнення орендної плати за 2020 року в сумі 9000,00 тис грн. отриманих відповідачем за договором оренди від 25.02.2015 року за № 353.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Лукавський І.А. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, вказаних у позові.

Відповідач в судове засідання не з`явився подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та без участі його представника - адвоката Купрія О.М.

Від представника відповідача надійшла заява про часткове визнання позову, в якій він просив суд задовольнити позов частково та стягнути з нього на користь позивача 9000 грн. орендної плати за 2020 рік, оскільки згідно довідки про доходи саме таку суму він отримав від передачі в оренду земельної ділянки.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 13 липня 2020 року, яке набрало законної сили 13 серпня 2020 року, у справі № 134/476/20 у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання права на спадщину за законом ухвалено: визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину від 29 квітня 2015 року № 499 та № 500, видані державним нотаріусом Крижопільської державної нотаріальної контори Дерев`янчук А.В.; визнати за ОСОБА_2 право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,6194 га на території Красносільської сільської ради, кадастровий номер 050020024, ОСОБА_5 - право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,7201 га на території Красносільської сільської ради, кадастровий номер 050020023.

Дані обставини підтверджуються оглянутими в судовому засіданні матеріалами цивільної справи № 134/476/20 (номер провадження 2/134/133/2020).

31 серпня 2021 року позивач ОСОБА_2 зареєстрував своє право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,6194 га, кадастровий номер 050020024, яка розташована на території Красносільської сільської ради Крижопільського району Вінницької області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 222406727 від 02 вересня 2020 року.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 222406727 від 02 вересня 2020 року орендарем вищевказаної земельної ділянки є сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Кряж і К» ().

Згідно довідок про доходи ОСОБА_3 отримав від ТОВ «Кряж і Ко» за надання в оренду земельної ділянки з кадастровим номером 050020024, згідно договору № 353 від 25 лютого 2015 року, у 2018 році - 9503,11 грн., у 2019 році 9937,89 грн., у 2020 році - 11180,12 грн.

Відповідно до витребуваної та оглянутої в судовому засіданні матеріалами цивільної справи № 134/476/20 (номер провадження 2/134/133/2020) факт обізнаності позивача про його порушенні права підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.02.2020 року, тобто в межах позовної давності. Посилання позивача, що початок перебігу позовної давності починається з 23 вересня 2015 року з моменту досягнення позивачем повноліття не відповідає положенням ч. 1 ст. 261 ЦК України. Положення статті 261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності з дня досягнення особи повноліття повзаний із порушенням цивільного права або інтересу неповнолітньої особи, що не є предметом даного спору.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19).

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19).

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1219 ЦК України передбачено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Аналіз положень ст. ст. 1218 та 1219 ЦК України указує на те, що право на отримання орендної плати за землю входить до складу спадщини.

Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, орендна плата за землю, яка була майном спадкодавця, належить ОСОБА_2 з часу відкриття спадщини. При цьому таке право жодним чином не пов`язується із часом реєстрації права власності на землю.

Відповідно до ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 оформлюючи право на спадщину знав про наявність інших спадкоємців, тобто знав, що набув майно і зберіг його у себе без достатньої правової підстави.

Враховуючи зазначені обставини та норми права ОСОБА_3 зобов`язаний відшкодувати позивачу орендну плату за 2018-2019 роки у розмірі 30621,12 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі становлять 840,80 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на його користь витрати на оплату правової допомоги в сумі 4000 грн.

При цьому на порушення вимог ст. 137 ЦПК України позивачем не було надано суду відповідних доказів щодо обсягу наданих позивачу адвокатом Лукавським І.А. послуг і виконаних робіт та їх вартості, а також належних доказів на підтвердження їх оплати.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення коштів отриманих без достатніх правових підстав, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_1 жителя с. Красносілка, Тульчинського району, Вінницької області на користь ОСОБА_2 30621 (тридцять тисяч шістсот двадцять одну) гривню 12 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати при подачі позову по сплаті судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок та витрати на правову допомогу в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення суду виготовлено 8 листопада 2021 року.

Суддя