Єдиний унікальний номер 235/5915/20
Номер провадження 22-ц/804/2366/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2021 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Канурної О.Д.,

суддів: Гапонова А.В., Космачевської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання: Гладуха О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 липня 2021 року у цивільній справі № 235/5915/20 за позовною заявою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про поділ об`єкта незавершеного будівництва та визнання права власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку, 1/2 частину земельної ділянки (суддя першої інстанції Клікунова Анастасія Сергіївна), -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Токарєва О.Г., звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ об`єкта незавершеного будівництва та визнання права власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку, 1/2 частину земельної ділянки.

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Токарєва О.Г., уточнила свої позовні вимоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 14.02.2020 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області було прийнято рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до неї - ОСОБА_2 та зустрічної її позовної заяви до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги ОСОБА_2 Красноармійським міськрайонним судом Донецької області були задоволені частково, а саме за - ОСОБА_2 було визнано право як співзабудовника на 1/2 частину збудованого у період шлюбу із ОСОБА_1 добудов і переобладнань житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В своєму рішенні суд вказав, що визнання за ОСОБА_2 права, як співзабудовника на 1/2 частину збудованого у період шлюбу із ОСОБА_1 добудов і переобладнань житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , надасть сторонам можливість виконати всі дії стосовно узаконення самочинно збудованих прибудов та переобладнань, ввести домоволодіння до експлуатації та зареєструвати або ставити питання про поділ об`єкта незавершеного будівництва. В задоволені інших її позовних вимог в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та визнання права власності по 1/2 частині за кожним було відмовлено, оскільки позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , без поділу житлового будинку, як об`єкта спільної сумісної власності, є передчасним і такими, що задоволенню не підлягають.

03.06.2020 року Донецьким апеляційним судом було прийнято постанову, якою рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області залишене без змін.

Оскільки між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 склались неприязні відношення, відповідач відмовляється приймати рішення щодо прийняття житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 до експлуатації, позивач вимушена звернутись до Красноармійського міськрайонного суду з позовною заяву щодо поділу об`єкта незавершеного будівництва.

08 квітня 1994 року між позивачем та був укладений шлюб, який зареєстрований Красноармійським міським відділом реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 131.

20 лютого 2018 року рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

За час подружнього життя ними було придбано: житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 39,2 кв.м.

Зазначений житловий будинок був придбаний 13 березня 1998 року за договором купівлі-продажу, зареєстрований в реєстрі за № 1109 та посвідчений приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу.

Земельна ділянка (кадастровий номер :06:057:0311, площею 0,1000 га), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка була набута на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 206572 від 06 травня 2008 року, реєстр № 16, цільове призначення (використання) земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані на ім`я відповідача.

В 2000 році позивачем та відповідачем було прийнято рішення, про реконструкцію належного ним житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Так у період з 2000 року по 2012 рік житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ними був переобладнаний та добудований.

Загальна площа житлового будинку після переобладнань та добудов складає 208,5 кв.м., у тому числі житлова 103,1 кв.м.

Всі будівельні роботи по будівництву закінчені, житловий будинок з добудовами та переобладнаннями експлуатуються за своїм функціональним призначенням, але не приймаються до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідача, оскільки останній відмовляється приймати до експлуатації добудований об`єкт та оформлювати на нього права власності.

Згідно висновкам судової будівельно-технічної експертизи № 2700-2702, яка була проведена по цивільній справі № 235/2702/18 про поділ майна подружжя, було встановлено, що ступень готовності новостворених добудов та переобладнань житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , складає: житлової прибудови (літ А1-1) становить 97,9%; житлової прибудови (літ а-1) становить 99,7%; житлової прибудови (літ а1-1) та мансарди (літ Мс-1) становить 99,3%; гаражу (літ 1-1) становить 100%; бані з тамбуром (літ Л-1,л-1) становить 100%; сараю (літ М-1) становить 100%.

Фактично будівництво новостворених добудов та переобладнань домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з технічної точки зору завершено, та не перешкоджає їх до експлуатації згідно діючого законодавства.

Виконати розподіл новостворених побудов та переобладнань по 1/2 частині кожному домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , при умові визнання права власності, виконати можливо.

Вартість часток після розподілу складає: квартира АДРЕСА_2 - 887152 грн. без ПДВ, квартира АДРЕСА_3 - 882255 грн. без ПДВ, різниця становить 2448,5 грн.

Враховуючи ті обставин, що спірний об`єкт незавершеного будівництва, загальною площею 208,5 кв.м., збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружися; будівництво його закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідача, позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, тому вона вважає, що за нею може бути визнано право власності на 1/2 частину спірного об`єкта нерухомості.

Оскільки незавершений будівництвом будинок розташований на земельній ділянці із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель та споруд, тому зазначена земельна ділянка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя й підлягає поділу між подружжям у розмірі частки права власності в спільному майні будинку, оскільки будинок підлягає поділу. Також оскільки для обслуговування цього будинку виділена у власність земельна ділянка, то в подружжя, за яким визнається право на частину будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування даної частки будинку.

ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Токарєва Олена Геннадіївна, просила суд першої інстанції визнати за нею право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; право власності на 1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер 413200000:06:057:0311, площею 0,1000 га), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача - ОСОБА_1 на її користь судовий збір у розмірі 7629, 41 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ об`єкта незавершеного будівництва та визнання права власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку, 1/2 частину земельної ділянки, задоволені повністю.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , позначеного згідно технічного паспорту від 04.12.2018 року (житловий будинок А-1, житлову прибудову А1-1, прибудова а-1, прибудова а1-1, мансарда Мс-1, сарай В-1, убиральня Г-1, сарай Д-1, гараж І-1, навіс К-1, баня Л-1, сарай М-1).

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :06:057:0311, площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати у розмірі 8049,81 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 291,60 грн.

Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач - ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, яка разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Донецького апеляційного суду.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що він не погоджується з рішенням суду, вважає його таким, яке ухвалено з порушенням норм цивільного права, цивільного процесуального законодавства.

ОСОБА_1 просить Донецький апеляційний суд скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області № 235/5915/20 від 07 липня 2021 року повністю та постановите нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 16 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху, у зв`язку із тим, що він не сплатив судовий збір і надав до суду клопотання про звільнення від сплати судового збору, проте, додав до нього відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, які не відповідали ст. 8 Закону України «Про судовий збір», тому судом апеляційної інстанції було запропоновано надати йому відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, які відповідають ст. 8 Закону України «Про судовий збір» або сплати судовий збір.

До Донецького апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшли відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків за 2020 рік.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 07 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 липня 2021 року.

До Донецького апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача (а.с. 165-167).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року цивільну справу було призначено до розгляду на 02 листопада 2021 року.

В судове засідання Донецького апеляційного суду 02.11.2021 року позивач ОСОБА_2 не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 175).

Заслухавши головуючого суддю, вислухавши пояснення відповідача ОСОБА_1 , пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Секіріна О.В., пояснення представника позивачки ОСОБА_2 адвоката Токарєву О.Г., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції було встановлено, що 08.04.1994 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, актовий запис № 131.

Відповідно до рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 лютого 2018 року шлюб між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

14.02.2020 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області було прийнято рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Відповідно до рішення суду:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволені частково.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно :

- житловий будинок АДРЕСА_1 із господарськими спорудами та побудовами; автомобіль ЗАЗ Lanos, 2013 р. в.; земельну ділянку, кадастровий номер :06:057:0482, площею 0,0371 га, розташовану під житловим будинком із господарчими спорудами та побудовами за адресою: АДРЕСА_1 .

Поділено житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_4 , із господарськими спорудами та побудовами та право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :06:057:0482, площею 0,0371 га.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_4 , із господарськими спорудами та побудовами та право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :06:057:0482, площею 0,0371 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 .

Визнано рівними ідеальні частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в транспортному засобі - автомобілі ЗАЗ Lanos, 2013 р. за кожним по 1/2 частині і залишити транспортний засіб у їх спільній частковій власності.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно:

- житловий будинок АДРЕСА_5 із господарськими спорудами та побудовами;

- автомобіль ЗАЗ Lanos, 2013 р. в.; земельну ділянку, кадастровий номер :06:057:0482, площею 0,0371 га, розташовану під житловим будинком із господарчими спорудами та побудовами за адресою: АДРЕСА_4 .

Поділено житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_4 із господарськими спорудами та побудовами та право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :06:057:0482, площею 0,0371 га.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 із господарськими спорудами та побудовами та право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :06:057:0482, площею 0,0371 га.

Визнано рівними ідеальні частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в транспортному засобі - автомобілі ЗАЗ Lanos, 2013 р. в. і залишити транспортний засіб у їх спільній частковій власності.

Визнано за ОСОБА_2 як співзабудовником право на 1/2 частину збудованого у період шлюбу із ОСОБА_1 добудов і переобладнань житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі 7552,89 грн., з ОСОБА_2 на користь держави 812,05 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та визнання права власності по 1/2 частині за кожним було відмовлено, оскільки позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , без поділу житлового будинку, як об`єкту спільної сумісної власності, були передчасними і такими, що задоволенню не підлягали.

Постановою Донецького апеляційного суду від 03.06.2020 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14.02.2020 року залишене без змін.

Відповідно до зазначеного рішення, суд при поділі майна, подружжя може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною із сторін.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення прийняв в якості доказів долучений до позовної заяви технічний паспорт на житловий будинок станом на 04.12.2018 року, строк дії якого 1 рік та прийняв до уваги висновки судової будівельно-технічної експертизи № 2700 2702 від 30.09.2020 року, яка проводилась по іншій справі, на підставі тих документів, які були на той час, є безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається із частини 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 вказаної вище статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частини 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається із частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 лютого 2020 року розглядалися позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 майна, є безпідставними, оскільки вказаним рішенням було здійснено поділ спільного майна подружжя, яким позовні вимоги задоволені частково.

У рішенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 лютого 2020 року вказано, що визнання за позивачкою права як співзабудовника на ? частину добудов і переобладнань надасть сторонам можливість виконати дії стосовно узаконення самочинно збудованих прибудов та переобладнань, ввести домоволодіння до експлуатації та зареєструвати або ставити питання про поділ об`єкта незавершеного будівництва.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 липня 2021 року визнано право власності на ? незавершеного будівництвом житлового будинку та ? частину земельної ділянки.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі № 24-753/4/4-13 від 16.05.2013 року зазначено, що за умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи Донецького НДІСЕ № 2700 2702 від 30.09.2019 року ступінь готовності новостворених добудов та переобладнань житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 складає: житлової прибудови (літ. А-1-1) становить 97%; житлової прибудови (літ. А-1) становить 99,7%; житлової прибудови (літ. А1-1) та мансарди (літ. Мс-1) становить 99,3%; гаражу (літ. І-1) становить 100%; бані з тамбуром (літ. Л-1, л.-1) становить 100%; сараю (літ. М-1) становить 100%. Фактично будівництво новостворених добудов та переобладнань домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з технічної точки зору завершено, та не перешкоджає введенню їх в експлуатацію згідно діючого законодавства.

Виконати розподіл новостворених побудов та переобладнань по ? частині кожному домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , при умові визнання права власності, виконати можливо.

Вартість часток після розподілу складає: квартира АДРЕСА_6 882255,0 гривень без ПДВ, різниця становить 2448,5 грн. (а.с. 98 109).

Посилання в апеляційній скарзі відповідача на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення посилається на застаріле рішення Верховного Суду України від 04.12.2013 року № 6 130цс13, є безпідставним, оскільки вказана постанова є діючою в наступний час.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що розподіл земельної ділянки (кадастровий номер :06:057:0311, площею 0,1000 га), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 вже був предметом судового розгляду і він в суді першої інстанції заявляв клопотання про закриття провадження в цій частині, але ніякого рішення по цьому питанню не прийнято, є безпідставними, оскільки в рішенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 лютого 2020 року вказано, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 без поділу житлового будинку як об`єкта спільної сумісної власності є передчасними.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Частиною 1 статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч. 4 вказаної вище статті, у разі набуття права власності на будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Оскільки незавершений будівництвом будинок розташований на земельній ділянці із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель та споруд, тому зазначена земельна ділянка є об`єктом спільної сумісної власності в спільному майні будинку, оскільки будинок підлягає поділу. Оскільки для обслуговування цього будинку виділена у власність земельна ділянка, то в подружжя, за яким визнається право на частину будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування даної частки будинку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції фактично зроблена підміна понять «самочинне будівництво» на «незавершене будівництво», є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно довідки КП БТІ від 05.02.2018 року за № 107/01-02 житловий будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу від 13.03.1998 року реєстр 1109.

Згідно довідки ГУ Держгеокадастру №128/116-18 від 07.02.2018 року земельна ділянка площею 0,1000га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 206572 від 06.05.2008 року, реєстр № 16, кадастровий номер земельної ділянки :06:057:0311 ( а.с. 19).

Згідно технічного паспорту на одноквартирний житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого на замовлення ОСОБА_2 станом на 04.12.2018 року в будинку наявні самочинно побудовані житлова прибудова А1-1, житлова прибудова а-1, а1-1, прибудови М-1 мансарда. Житлова площа домоволодіння становить 103,1 кв. м., загальна - 208,5 кв.м., та були самочинно збудовані гараж У-1, баня-Л-1, тамбур л-1, сарай М-1.

Частиною 1 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

В розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1.Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146 (далі Методичні рекомендації № 146).

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.222009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі ДБН), відповідно до якого реконструкція це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146).

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Таким чином, за змістом статей 357, 376, розділу 3.4. Методичних рекомендацій № 146, пункту 3 ДБН власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об`єкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб.

Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 04 грудня 2013 року в справі № 6-130цс13.

Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними у Постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 363/423/17, провадження № 61 16391св20.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки зводяться до переоцінки обставин справи і не впливають на правильність ухваленого судом першої інстанції рішення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 липня 2021 року і задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 липня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 04 листопада 2021 року

Суддя О.Д.Канурна