Дата документу 12.11.2021 Справа № 335/7558/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 335/7558/20Головуючий у 1-й інстанції Калюжна В.В. Повний текст рішення складено 22.06.2021 року.
Пр. № 22-ц/807/3137/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кримської О.М., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Механічний завод №1» про стягнення нарахованої та невиплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 3-6), який в подальшому уточнила (т.с. 1 а.с. 24-28) та в якому просила стягнути з відповідача на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 88852,02 грн. без урахування прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 16585,20 грн. без урахування прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів, а також стягнути судові витрати, в тому числі судовий збір у сумі 840,80 грн. та витрати на правничу допомогу.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що вона перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Механічний завод №1». Наказом відповідача № 3 від 13.05.2020 року позивача було звільнено за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України, проте у день звільнення відповідачем не було здійснено повного розрахунку по виплаті заробітної плати.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Калюжну В.В. (т.с. 1 а.с. 19).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 31) відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2021 року (т.с. 1 а.с. 154-156) позовні вимоги ОСОБА_1 у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 161-168) просила рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та позовну заяву задовольнити.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кримську О.М. та Подліянову Г.С. (т.с. 1 а.с. 178).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 1 а.с. 183-184) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (т.с. 1 а.с. 185).

Відповідач ТОВ «Механічний завод №1» подало відзив на вищезазначену апеляційну скаргу сторони позивача у цій справі (т.с. 1 а.с. 191-193).

За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів). Крім того, суддя-доповідач перебувала у додатковій відпустці у жовтні 2021 року (т.с. 2 а.с. 216).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі у цій справі, керувався ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 353, 354 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі, відсутності підстав для задоволення останніх.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Механічний завод №1», що підтверджується копією трудової книжки, відповідно до якої була звільнена з посади бухгалтера на підставі наказу № 3 від 13.05.2020 року, за власним бажанням, згідно зі ст. 38 КЗпП України (т.с. 1 а.с. 11).

Відповідно до ст. 115 КЗпП Україн, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Ч. 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Ст. 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість доводів відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності.

Згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Так, в обґрунтування позовних вимог щодо наявності заборгованості по заробітній платі у розмірі 88852,02 грн. позивачем надано роздруківку з веб-порталу електронних послуг Пенсійного фонду України, однак з поданого витягу не вбачається, що нараховані суми по заробітній платі позивачу не виплачені та залишаються заборгованістю, з поданого витягу встановлено лише нарахування щомісячних сум (т.с. 1 а.с. 29-30). Разом з тим, суд першої інстанції правильно погодився з доводами відповідача, викладеними у відзиві, що поданий доказ не підтверджує належним чином обставин, викладених у позові.

Надані позивачем відомості по звітним 2018-2020 рокам щодо нарахованої заробітної плати не містять об`єктивних даних, які б свідчили про наявність заборгованості (т.с. 1 а.с. 61). Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 30.12.2020 року, також не підтверджують заявленого до стягнення розміру заборгованості по нарахованій позивачу за місцем роботи у ТОВ «Механічний завод № 1» заробітній платі, крім того, у наданому доказі не відображено актуальної інформації на день звільнення позивача, в тому числі, і по нарахованим сумам, відсутні дані по 2-му кварталу 2020 року (т.с. 1 а.с. 68).

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що ТОВ «Механічний завод № 1» () не має заборгованості по заробітній платі перед працівниками товариства станом на 03.07.2020 року, що підтверджується довідками відповідача від 03.07.2020 року та від 24.05.2021 року (т.с. 1 а.с. 133, 138).

Оскільки, ТОВ «Механічний завод № 1» було проведено повну інвентаризацію активів та зобов`язань підприємства з перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження станом на 03.07.2021 року, відповідно до наказів №01-а від 03.07.2020 року, № 1-3Д від 15.07.2020 року, які долучено до матеріалів та враховано судом при вирішенні даної справи (т.с. 1 а.с 134-137).

Також, судом першої інстанції було правильно встановлено проведення розрахунку Товариства по заробітній платі, що підтверджується відповідним Податковим розрахунком (т.с. 1 а.с. 139-140).

Оцінивши надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем в порядку ст. 81 ЦПК України не було надано суду першої інстанції належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, а також не було обґрунтовано наявність, передбачених ст. 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що доводи позову щодо підстав стягнення заборгованості по нарахованій заробітній платі повністю спростовуються наданими відповідачем доказами, дослідженими судом першої інстанції у цій справі. Позивачем не наведено обґрунтованого розрахунку заборгованості по нарахованій заробітній платі та не надано будь-яких доказів в обґрунтування позовних вимог, з урахуванням яких суд першої інстанції дійшов би висновку про обґрунтованість розміру належних до виплати позивачу сум.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ст. 83 ЦПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Виходячи із заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості по нарахованій і не виплаченій заробітній платі, позивач має довести порушення відповідачем законодавства про працю згідно з вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, та, відповідно до ч. 2 ст. 83, ч. 5 ст. 177 ЦПК України, зобов`язаний подати суду всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Таким чином, позивачем, всупереч вищенаведених вимог Закону суду першої інстанції не було надано належних та допустимих доказів наявності заявленої до стягнення суми заборгованості по нарахованій заробітній платі у розмірі 88852,02 грн. у зазначений у позові період, надані суду першої інстанції розрахунки та докази в обґрунтування позовних вимог не підтверджують викладених у позові обставин, оскільки не містять достовірних і точних даних про розмір заборгованості.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що доводи позову щодо порушення права позивача на оплату праці не підтверджені належними доказами, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення заборгованості по нарахованій заробітній платі не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції правильно виходив із такого.

Ч. 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за своєю правовою природою середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Враховуючи, що в ході розгляду справи судом першої інстанції не підтверджено обставин порушення права позивача на оплату праці за відсутності доказів про наявність розміру заборгованості по заробітній платі на день звільнення, суд першої інстанції правильно вважав позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні необґрунтованими і такими, що також не підлягають задоволенню у цій справі.

За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що всі позовні вимоги позивача у цій справі є необґрунтованими та не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 дублюють доводи позовної заяви позивача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України, та лише відображають позицію позивача у цій справі, викладену в її позові, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції правильно при вищевикладених обставинах відмовив позивачу у цій справі у задоволенні первісних позовних вимог останньої до відповідача про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

В разі відмови судом у задоволенні вищезазначених первісних позовних вимог до відповідача у цій справі, похідні від них позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення середнього заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у цій справі також не підлягали задоволенню.

Судова практика в інших справах за участю інших осіб, на яку посилалась сторона апелянта у свій апеляційній скарзі в обґрунтування вимог останньої у цій справі, не має преюдиційного значення для суду у цій справі.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

Дана справа розглянута повноважним складом суду (заява представника відповідача ТОВ «Механічний завод №1» адвоката Гришка І.І. про відвід судді Калюжної В.В. (т.с. 1 а.с. 81-88) була розглянута у встановленому ЦПК порядку, ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя (суддя Алєксєєнко А.Б.) від 09 лютого 2021 року, т.с. 1 а.с. 94-95). Апеляційний суд погоджується із вказаною ухвалою суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви представника відповідача ТОВ «Механічний завод №1» адвоката Гришка І.І. про відвід судді Калюжної В.В., яка не підлягала окремо від рішення апеляційному оскарженню у цій справі).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_1 та представник останньої не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідач ТОВ «Механічний завод №1» мав право у цій справі надавати суду першої інстанції у спростування позову позивача у цій справі докази у вигляді довідок про відсутність заборгованості перед працівниками товариства, та, відповідно, перед ОСОБА_1 у тому числі (т.с. 1 а.с. 133, 138), матеріалів інвентаризації (т.с. 1 а.с 134-137) та Податкового розрахунку (т.с. 1 а.с. 139-140), які суд першої інстанції, у свою чергу, мав право та зобов`язаний був прийняти у цій справі як належні, допустимі та достатні докази у спростування позову позивача з боку відповідача.

Оскільки, стороною позивача у цій справі не було спростовано того факту, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем - ТОВ «Механічний завод №1» саме на посаді бухгалтера, починаючи з 2001 року по травень 2020 року, звільнена за власним бажанням. При цьому, позивач у цій справі зазначала, що при її звільненні остаточний розрахунок проведений не був, але чомусь, при цьому не могла у суді першої інстанції пояснити, за який конкретно період виникла заборгованість, і, яка заробітна плата за конкретний місяць не була виплачена. Але пояснила, що заробітну плату отримувала через касу по відомості.

Хоча, в силу вищезазначеної у відповідача посади позивача, останній було достовірно відомо, що ОСОБА_3 , виконуючий обов`язки директора ТОВ «Механічний завод №1» на момент її звільнення, не передав призначеній 03.07.2020 року на посаду директора ТОВ «Механічний завод №1» ОСОБА_4 жодної документації щодо обліку діяльності підприємства.

Тому, відповідач ТОВ «Механічний завод №1» з незалежних від нього об`єктивних причин не міг виконати ухвалу суду першої інстанції від 12.10.2020 року у цій справі. На невиконання якої з боку відповідача без поважних причин, на думку апелянта, безпідставно посилалась позивач в обґрунтування своєї апеляційної скарги у цій справі.

При вищевикладених встановлених судом обставинах, директор ТОВ „Механічний завод № 1" Швидка В.В., відповідно до наказів № 01-а від 03.07.2020 року, № 1-ЗД від 15.07.2020 року, з метою дотримання вимог чинного законодавства мала право та зобов`язана була призначити проведення повної інвентаризації активів та зобов`язань підприємства з перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження, за результатами якої й було встановлено, що ТОВ „Механічний завод № 1" не має заборгованості по заробітній платі перед працівниками товариства станом на 03.07.2020 року, що підтверджується довідками від 03.07.2020 року та від 24.05.2021 (т.с. 1 а.с. 133, 138), які у такому випадку разом із матеріалами вказаної інвентаризації є належними, допустимими, достатніми доказами з боку відповідача, які мав право та зобов`язаний був приймати суд першої інстанції у цій справі у спростування позову позивача.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. ст. 367 ч.3 ЦПК України, стороною позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 апеляційному суду у цій справі не надані.

Докази, надані відповідачем ТОВ „Механічний завод № 1" апеляційному суду до його відзиву на апеляційну скаргу сторони позивача у цій справі (т.с. 1 а.с. 198-250, т.с. 2 а.с. 1-189 в частині копії довідки про нарахування заробітної плати, податкового розрахунку форми № 1ДФ, квитанції № 2, копії наказу № ВК 1/7 про призначення на посаду директора ОСОБА_4 , копії виписки про сплату військового збору за 2020 рік, скріншоту з електронного кабінету на підтвердження сплати військового збору за 2020, копії виписки про сплату військового збору за 2-19 рік, скріншоту з електронного кабінету на підтвердження сплати військового збору за 2019 рік, копії платіжного доручення щодо сплати військового збору (23 аркуші), копії платіжного доручення щодо сплати заробітної плати за 2020 рік (20 аркушів), скріншоту з електронного кабінету на підтвердження сплати ЄСВ, копії платіжного доручення щодо сплати ЄСВ (22 аркуші), скріншоту з електронного кабінету на підтвердження сплати НДФЛ, копії платіжного доручення щодо сплати НДФЛ (18 аркушів), копії виписки про сплату НДФЛ (2 аркуші)), можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача.

Останніми лише додатково підтверджується правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильність висновків суду першої інстанції у цій справі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України було вирішено питання про судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу ОСОБА_1 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідача ТОВ «Механічний завод №1» будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 12.11.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кримська О.М.Подліянова Г.С.