Справа № 128/3526/20
Провадження № 22-ц/801/2351/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондаренко О. І.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 рокуСправа № 128/3526/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 вересня 2021 року, ухвалене у складі судді Бондаренко О. І., в залі суду,

встановив:

У грудні 2020 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява обґрунтована тим, що 23 вересня 2019 року ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки. На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банк відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44.40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

В позовній заяві зазначено, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком кредитний договір і вона поінформована про умови кредитування в А-Банку.

Банк свої зобов`язання за договором виконав, надав відповідачу кредит у розмірі згідно з договором, однак остання свої зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим станом на 20 листопада 2020 року утворилась заборгованість в сумі 32 681,28 грн, з яких: 23 837,95 грн заборгованість за кредитом, 8 793,33 грн заборгованість по відсоткам, 50,00 грн штрафи.

Вищевикладене стало підставою для звернення в суд з позовом, в якому позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Акцент - Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 23 вересня 2019 року в розмірі 32 681,28 грн, а також понесені ним судові витрати.

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 10 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Акцент - Банк» заборгованість за кредитом по кредитному договору б/н від 23 вересня 2021 року в сумі 23 837,95 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції свій висновок обґрунтував тим, що отримані позичальником кошти банку в добровільному порядку не повернуті, відтак кредитор вправі вимагати виконання зобов`язання в будь-який час шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Акціонерне товариство «Акцент-Банк», посилаючись на неповноту та невірне з`ясування обставин справи, а також неправильне застосування норм матеріального права, подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції послався на відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах, при цьому судом не надано оцінки паспорту споживчого кредиту, в якому чітко зазначені всі умови кредитування, строки, процентна ставка тощо, який був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 23 вересня 2019 року між Акціонерним товариством «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Факт укладення між сторонами кредитного договору підтверджується підписаною відповідачем Анкетою-заявою, в якій вона також засвідчила, що дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 5-15).

Відповідно до п. 2.1.1.2.2 та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

З матеріалів справи видно, що на виконання умов договору, банк виконав свої зобов`язання та надав відповідачу кредит (становив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов договору, однак відповідач взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту в повній мірі не виконала, що призвело до виникнення заборгованості.

Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 20 листопада 2020 року заборгованість становить 32 681,28 грн, з яких: 23 837,95 грн заборгованість за кредитом; 8 793,33 грн заборгованість по процентах за користування кредитом; 50,00 грн заборгованість за штрафами (а.с. 5).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в даному випадку судом першої інстанції не досліджено умови надання ОСОБА_1 кредиту (встановлення кредитного ліміту), зокрема поза увагою суду залишився підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, у якому зокрема зазначено: основні умови кредитування, інформація щодо реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту (а.с. 6-7).

З матеріалів справи видно, що паспорт споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 простим електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Таким чином, підписавши Анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодилась на умови кредитного договору, а також взяла на себе відповідні зобов`язання.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 02 грудня 2020 року у справі №284/157/20-ц.

Звернувшись в суд із позовом, Акціонерне товариство «Акцент-Банк» просило стягнути заборгованість за кредитним договором, в тому числі тіло кредиту, а також заборгованість за процентами за користування кредитом та штраф за несвоєчасну сплату кредиту.

Колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку з ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість за кредитом в розмірі 23 837,95 грн, а також заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 8 793,33 грн, оскільки остання не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, при цьому відповідач була обізнана з умовами кредитування та порядком повернення кредиту та погодилась на умови банку, про що свідчить її підпис на Анкеті-заяві та паспорті споживчого кредиту.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача штрафу (фіксована частина), то у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити, з огляду на те, що вимога про стягнення штрафу (фіксована складова) в розмірі 50 грн не відповідає суті і змісту частини другої статті 549 ЦК України, за яким штраф визначено як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов`язання.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не надав належної оцінки самому кредитному договору, який складається з Анкети-заяви, паспорта споживчого кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, а також розрахунку заборгованості.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведені обставини, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Акцент-Банк» підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення Вінницького районного суду від 10 вересня 2021 року підлягає скасуванню з постановленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат слід врахувати, що позивачем сплачено за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій 5 255 грн судового збору, а задоволено позовні вимоги на суму 32 631,28 грн, що становить 99,85 % від ціни позову.

Оскільки у справі, що розглядається, позов задоволено частково, тому в порядку частини першої статті 141, підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог за подання позовної заяви 2 098,85 грн; за подання апеляційної скарги 3 148,27 грн, а всього 5 247,12 грн судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 вересня 2021 року скасувати та постановити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент - Банк» заборгованість за кредитом по кредитному договору № б/н від 23 вересня 2019 року в сумі 32 631,28 грн, з яких: 23 837,95 грн заборгованість за кредитом; 8 793,33 грн заборгованість по процентам за користування кредитом.

В решті позовних вимог Акціонерного товариства «Акцент-Банк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 2 098,85 грн, а також судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в сумі 3 148,27 грн., а всього 5 247,12 грн судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: В. П. Рибчинський

Л. О. Голота