Справа № 755/9358/20
Провадження № 2/755/1670/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

"13" травня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.,

при секретарях - Кравченко А.С., Яценко Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, АТ КБ «ПРИВАТБАНК», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з відповідача - ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК»: заборгованість у розмірі 5 351,38 грн за кредитним договором № б/н від 30.01.2013 та судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач, з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 30.01.2013, відповідно до якої отримав кредит у розмірі 13 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Заявою позичальника підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення у письмовій формі. Дія Договору також підтверджується фактом користування позичальником картковим рахунком та використання кредитних коштів. Виконання позичальником Договору убачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. Банк свої зобов`язання з договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору. У зв`язку з порушенням позичальником зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості позичальник станом на 08.06.2020 р. має заборгованість у розмірі 5 351,38 грн, з яких: 5 351,38 заборгованість за тілом кредита, в т.ч. 5 351,38 грн заборгованість за простроченим тілом кредита. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник, ОСОБА_2 , помер. Позивачем 11 липня 2018 року була направлена претензія кредитора до Третьої київської державної нотаріальної контори, від якої 06 листопада 2018 року позивачем отримано відповідь про те, що спадкоємцем померлого ОСОБА_2 , який звернувся із заявою про прийняття спадщини, є ОСОБА_1 , якому 09 жовтня 2019 року позивачем було направлено лист-претензію, згідно із яким позивач пред`явив свої вимоги, однак ніяких дій не було виконано.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14.04.2020 р. відкрито провадження у цій цивільній справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні, сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні процесуальні строки. Витребувано у Третьої київської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Копію ухвали суду про відкриття провадження разом з копією позовної заяви та додатків до неї, що направлялись судом за адресою реєстрації місця проживання відповідача, останній не отримав, а конверт зі вказаними документами повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

18.08.2020 р. до суду від Третьої київської державної нотаріальної контори надійшла належним чином засвідчена копія спадкової справи № 103/2018.

Ухвалою суду від 08.12.2020 р. закрито підготовче провадження у цій цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву, від позивача інших заяв по суті справи не надійшло.

У судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У позовній заяві представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ОСОБА_3 , зазначила про те, що в разі неявки у судове засідання відповідача, позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення судом.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін та за згодою позивача ухвалити заочне рішення.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд доходить наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За нормою ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивачем на підтвердження позовних вимог, зокрема щодо укладення договору, наявності боргу та його розміру, надано копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та розрахунок заборгованості.

Як убачається з матеріалів справи, 30.01.2013 р. ОСОБА_2 була складена та підписана Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Згідно з інформацією, викладеною у вказаній заяві позичальником, останній підтвердив, що він погоджується з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 14-32).

03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в справі за позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що АТ «КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

У даному випадку Умови та Правила надання банківських послуг позичальником не підписані, а Тарифи банку, як окремий документ, в матеріалах справи взагалі відсутні.

За таких умов, з урахуванням практики Верховного Суду, банк має право вимагати повернення фактично отриманої суми кредиту.

Зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості вбачається, що банк вимагає стягнення саме фактично виданої суми кредиту у розмірі 5987,88 грн, що є заборгованістю за простроченим тілом кредиту, отже така вимога в даному випадку є мотивованою та відповідає судовій практиці вищої судової інстанції.

Натомість, вивчивши та оцінивши інші докази, на яких ґрунтується вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом з відповідача, як спадкоємця позивальника, суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні вимог банку до відповідача, з огляду на наступне.

02.03.2018 р. ОСОБА_2 (позичальник) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 34).

Позивач, АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», звернувся до Третьої київської державної нотаріальної контори з претензією кредитора від 04.06.2018 р., у якій просив: повідомити чи заводилась спадкова справа щодо майна померлого боржника, ОСОБА_2 ; включити кредиторські вимоги банку в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком в розмірі 12 196,05 грн; надіслати інформацію стосовно звернення з заявою про прийняття або відмову від прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям померлого боржника; надати відомості про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті боржника, а також які вже прийняли спадщину (а.с. 68 зв. бік, 69).

Відповідно до належним чином засвідченої копії матеріалів спадкової справи № 103/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , що заведена 14.07.2018 р. Третьою київською державною нотаріальною конторою та зареєстрована у Спадковому реєстрі за № 62705683, відповідач, ОСОБА_1 , є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька - позичальника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у визначений законом строк подав відповідну заяву про прийняття спадщини після смерті батька та отримав свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 68-126).

Відповідно до положень ст,ст. 1216-1218, 1220-1221 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

За змістом ст.ст. 1222-1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За приписами ст.ст. 1258, 1261-1265 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За змістом ст.ст. 1281, 1282 ЦК України (у редакції закону, що була чинною станом на день відкриття спадщини, а також станом на 09.12.2015 р. - день, коли банку стало достовірно відомо про смерть позичальника) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Таким чином судом встановлено, що відповідач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті позичальника та у встановленому законом порядку прийняв спадщину після його смерті.

В той же час, суд не може погодитись із наданим позивачем розрахунком заборгованості, виходячи з наступного.

Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості станом на 30.09.2019р. (а.с.10-12), за період з 01.04.2016 по 30.04.2016 (звітний період), сума заборгованості становила 9 873,19 грн, при цьому 04.04.2016р. відбулось погашення заборгованості на суму 9 225,9 грн. При цьому заборгованість у наступному звітному періоді - 01.05.2016 по 31.05.2016 заборгованість становить 9 139,95 грн. Тобто при наявності фактичного погашення суми заборгованості, її сума фактично не зменшилася, а подальшому і збільшувалась. Також, станом на день смерті боржника, 02.03.2018р., банком визначена сума заборгованості за поточним тілом кредиту в розмір 12 814,39 грн, яка в подальшому зменшувалась при відсутності жодної оплати, при цьому банк продовжував нараховувати відсотки на тіло кредиту вже після смерті боржника. Крім того, 07.02.2019 р. відбулося погашення кредиту на суму 6 844,67 грн, та банком визначена заборгованість за тілом кредиту у звітному періоді 01.02.2019-28.02.2019, в розмірі 5 351,38 грн., розмір якої заявлено у даному позові до стягнення. В той же час, до 30.09.2019 р., згідно розрахунку заборгованості станом на 30.09.2019р., ця сума заборгованості зменшилася до 3 745,96 грн. В подальшому, згідно розрахунку заборгованості станом на 08.06.2020 р., тіло кредиту прострочене становить 5 351,38 грн та є не змінним з 01.10.2019 по 08.06.2020р.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України)

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В той же час, позивачем не надано суду доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником, у який саме період. Також слід зазначити, що самі розрахунки заборгованості також не містять даних про встановлення кредитного ліміту та його розмір, та є фактично калькуляцією здійсненою банком на власний розсуд.

Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, керуючись положеннями вищенаведеного діючого законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості у розмірі 5 351,38 грн за кредитним договором № б/н від 30.01.2013 р., що є підставою для повної відмови у задоволенні позовних вимог.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 530, 610, 612, 634, 1054, 1216-1218, 1220-1223, 1258, 1261-1265, 1268, 1281, 1282 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 13, 48, 49, 51, 76, 77-81, 89, 102, 133, 137, 141, 158, 209, 210, 247, 263, 265, 280, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В позові АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Повний текст судового рішення складений 24 травня 2021 року.

Суддя: