Постанова

Іменем України

10 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 583/5399/19

провадження № 61-15193св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: прокуратура Сумської області, Державна казначейська служба України, управління міністерства внутрішніх справ України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії, Охтирський міськрайонний суд Сумської області, Сумський апеляційний суд,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Сумської обласної прокуратури на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 21 травня 2020 року в складі судді Щербаченко М. В. та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року в складі колегії суддів Кривчун Т. О., Дряниці Ю. В., Хіль Л. М.,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до прокуратури Сумської області, Державної казначейської служби України, головного управління Національної поліції в Сумській області, Охтирського міськрайонного суду Сумської області, Сумського апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивував тим, що 01 листопада 2013 року його було затримано та оголошено про підозру у вчиненні закінченого замаху на отримання неправомірної вигоди у розмірі 6000 грн, поєднаному із вимаганням, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, частиною 4 статті 368 КК України. Зазначав, що кримінальне провадження неодноразово розглядалось судами різних інстанцій, по справі приймались обвинувальні вироки, які в подальшому скасовані в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції. Указував, що під час перегляду вироків судами вищих інстанцій тривалий час перебував у слідчому ізоляторі. Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 січня 2019 року, який набрав законної сили, позивача визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення. Зазначав, що за час незаконного кримінального переслідування, яке тривало з 01 листопада 2013 року по 04 вересня 2019 року, тобто протягом 70 місяців, він перебував під вартою протягом 8 місяців та 27 днів, був відсторонений від займаної посади інспектора з дізнання відділення Державтоінспекції Охтирського міського відділення міліції та в подальшому звільнений за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового начальницького складу, у зв`язку з чим зазнав моральних страждань, які виразилися в порушенні нормального ритму життя, інтенсивних негативних емоціях, тривогах і хвилюваннях, відчутті приниження, сорому, гніву, тривалої напруги та невизначеності, необхідності виправдовуватись та доводити свою невинуватість. Позивач уважав, що за час його кримінального переслідування він втратив можливість кар`єрного росту, був позбавлений можливості взяти участь у конкурсі до Національної поліції, ізольований від активного суспільного життя та повноцінних соціальних контактів, що сформувало почуття загублених і нереалізованих можливостей та зіпсованої репутації.

З урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України 3 000 000 грн у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного перебування під слідством та судом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 21 травня 2020 року позов задоволено частково: стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 500 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з незаконним перебуванням під слідством і судом; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Разом з тим, указаний розмір є мінімальним гарантованим державою, який, на думку суду, з урахуванням конкретних обставин справи є недостатнім для відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 . Прийнявши до уваги, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом майже 6 років, застосування до нього запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою та застави, обмеження позивача у вільному пересуванні та перебування в ізоляції від суспільства протягом 9 місяців, факт його звільнення зі служби в органах внутрішніх справ, урахувавши тяжкість вимушених змін у житті ОСОБА_1 , тривалість немайнових втрат, необхідність докладання значних зусиль для відновлення попереднього стану, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції уважав за доцільне стягнути на користь відповідача 500 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги до Охтирського міськрайонного суду Сумської області та Сумського апеляційного суду залишені без задоволення як такі, що пред`явлені до неналежних відповідачів.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Полтавського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року апеляційні скарги прокуратури Сумської області та Державної казначейської служби України залишено без задоволення, апеляційну скаргу представника позивача задоволено; рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 21 травня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково: стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 1 000 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з незаконним перебуванням під слідством і судом.

Апеляційний суд виходив із того, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди є недостатнім для компенсації немайнових втрат, яких зазнав ОСОБА_1 унаслідок незаконного перебування під слідством та судом. З урахуванням тривалості кримінального переслідування позивача, а також глибини та ступеня тяжкості моральних страждань, апеляційний суд уважав, що стягнення 1 000 000 грн у відшкодування заподіяної моральної шкоди буде співмірним з немайновими втратами ОСОБА_1 , відповідатиме його правомірним очікуванням на справедливу сатисфакцію та не призведе до безпідставного збагачення.

Аргументи учасників справи

13 жовтня 2020 року Сумська обласна прокуратура подала до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення та просила їх змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, до 330 610 грн.

Касаційна скарга мотивована тим, що розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, має бути співмірним з розміром мінімальної заробітної плати за кожен місяць незаконного перебування під слідством та судом. При цьому позивач не довів належними та допустимими доказами факт заподіяння йому моральних страждань, компенсація яких не охоплювалася б мінімально передбаченим законодавством розміром.

У лютому 2021 року від ОСОБА_1 до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивач просить скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін. Посилається на те, що апеляційний суд навів детальний аналіз чинників, які вплинули на визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу. Зазначає, що був позбавлений можливості працевлаштуватися протягом семи років внаслідок незаконного перебування під слідством, у зв`язку з чим визначений апеляційним судом розмір моральної шкоди є справедливим та обґрунтованим. Указує, що посилання відповідача на визначення в інших судових справах розміру відшкодування моральної шкоди у відповідності з розміром мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством є недоречним, оскільки такий механізм нарахування моральної шкоди не є універсальним, а суди в кожному конкретному випадку повинні надавати оцінку фактичним обставинам справи.

У лютому 2021 року від УМВСУ в Сумській області надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові ОСОБА_1 . Зазначав, що суди зробили помилковий висновок про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди на користь позивача.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2021 року відкрито касаційне провадження в справі та відмовлено взадоволенні клопотання Сумської обласної прокуратури про зупинення виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Вухвалі Верховного Суду від 12 січня 2021 року зазначено, що відповідач оскаржує судове рішення з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме: апеляційний суд при вирішенні справи не застосував висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 383/596/15 та постановах Верховного Суду від 04 червня 2018 року в справі № 489/2492/17, від 13 червня 2018 року в справі № 464/6863/16, від 21 червня 2018 року в справі № 205/119/17, від 25 липня 2018 року в справі № 607/14493/16-ц, від 19 вересня 2018 року в справі № 534/955/17, від 19 грудня 2018 року в справі № 214/5262/15-ц.

Аналіз змісту та вимог касаційної скарги дає підстави для висновку, що судові рішення оскаржуються відповідачем у частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в розмірі 669 390 грн. В частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 000 000 грн, в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 330 610 грн, а також у частині відмови в задоволенні позовних вимог до Охтирського міськрайонного суду Сумської області, Сумського апеляційного суду судові рішення в касаційному порядку не оскаржуються та Верховним Судом не переглядаються.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 30 жовтня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження за №0000150, яке розпочато за повідомленням про те, що інспектор дізнання УДАІ у м. Охтирка УМВС України в Сумській області ОСОБА_1 незаконно вилучив технічний паспорт автомобіля у водія та вимагав у останнього неправомірну вигоду (хабара) в сумі 1 000 доларів США за вирішення питання про не поміщення відповідного автомобіля на штрафний майданчик.

01 листопада 2013 року ОСОБА_1 затримано на підставі статті 208 КПК України та в цей же день йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, частиною 4 статті 368 КК України, тобто у вчиненні закінченого замаху на одержання неправомірної вигоди службовою особою, поєднаною з вимаганням неправомірної вигоди.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 02 листопада 2013 року, яка набрала законної сили, до ОСОБА_1 за клопотанням слідчого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28 грудня 2013 року. Ухвалою також визначено суму застави у розмірі 80 мінімальних заробітних плат, що становило 91 760,00 грн.

22 листопада 2013 року ОСОБА_1 був звільнений з Сумського слідчого ізолятора у зв`язку з внесенням ОСОБА_2 на депозитний рахунок застави у визначеному судом розмірі.

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 вересня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 365, частиною 4 статті 368 КК України, який ухвалою апеляційного суду Сумської області від 27 листопада 2014 року скасовано, призначено новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 жовтня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 365, частиною 4 статті 368 КК, стягнуто судові витрати, пов`язані із проведенням експертиз в сумі 1 176 грн, запобіжний захід у вигляді застави залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 22 лютого 2016 року обвинувальний вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 жовтня 2015 року змінено, у тому числі, в частині правової кваліфікації діянь та покарання. Ухвалено вважати ОСОБА_1 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 365 КК України, частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 368 КК України та за сукупністю злочинів ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах, пов`язані із здійсненням владних повноважень строком на 2 роки.

18 березня 2016 року ОСОБА_1 затримано з метою відбуття покарання у виді позбавлення волі за обвинувальним вироком, а 21 березня 2016 року ОСОБА_1 прибув до державної установи «Сумський слідчий ізолятор».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 листопада 2016 року скасовано ухвалу апеляційного суду Сумської області від 22 лютого 2016 року та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції, а засудженого ОСОБА_1 вирішено негайно звільнити з-під варти в залі суду.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 14 лютого 2017 року обвинувальний вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 жовтня 2015 року скасовано у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 січня 2019 року, залишеним без змін ухвалою Сумського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано за частиною 1 статті 365, частиною 4 статті 368 КК України на підставі пункту 2 частини першої статті 373 КПК України, тобто у зв`язку з недоведенням, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

Загальний період перебування ОСОБА_1 під слідством та судом складає 5 років, 10 місяців та 4 дні (або 70 повних місяців), з яких під вартою - 9 місяців.

Суди також установили, що ОСОБА_1 на момент його затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення проходив службу в органах внутрішніх справ у званні старшого лейтенанта міліції на посаді інспектора з дізнання відділення Державтоінспекції Охтирського МВ (з обслуговування м. Охтирки та Охтирського району) УМВС України в Сумській області.

Наказом Управління МВС України в Сумській області від 28 листопада 2013 року №248 о/с у результаті службового розслідування, проведеного за фактом відкриття кримінального провадження, ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ на підставі пункту 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, тобто у зв`язку з вчиненням проступку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2014 року у справі № 818/43/14, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2014 року, ОСОБА_1 з 29 листопада 2013 року поновлено на посаді інспектора з дізнання відділення Державтоінспекції Охтирського МВ.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 червня 2014 року касаційну скаргу Управління МВС України в Сумській області задоволено частково, вказані судові рішення скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року, позов ОСОБА_1 про поновлення на роботі був знову задоволений.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 12 березня 2015 року вказані судові рішення скасовано, а в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2019 року у справі № 818/43/14 за позовом ОСОБА_1 про скасування наказу та поновлення на роботі за заявою позивача відкрито провадження за нововиявленими обставинами, розгляд якого на момент розгляду справи судами завершено не було.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає доводи, викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив суд на підставі положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та статті 1176 ЦК України відшкодувати за рахунок Державного бюджету України моральну шкоду, спричинену незаконним перебуванням під слідством, шляхом безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку коштів у розмірі 3 000 000 грн.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України).

За змістом пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року N 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У пункті 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

У справі, що переглядається, суди першої та апеляційної інстанцій, повно та всебічно встановивши фактичні обставини справи, зробили правильний висновок про наявність передбачених Законом N 266/94-ВР підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, зазначивши, що позивач незаконно перебував під слідством протягом 5 років, 10 місяців та 4 днів, з яких під вартою - 9 місяців.

Щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством та судом, не заперечувала у касаційній скарзі й Сумська обласна прокуратура. Разом з тим, відповідач наполягає на тому, що розмір компенсації моральної шкоди, визначений судами першої та апеляційної інстанцій, є завищеним, а розрахунок слід здійснювати, виходячи з 1 розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Як свідчить тлумачення статей 23, 1176 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю органу державної влади відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 210/5290/17 (провадження № 61-1228св20) зазначено, що «межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. В постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».

Тобто, визначений у статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди є мінімальним, тобто таким, що гарантований державою. Разом з тим, з урахуванням фактичних обставин конкретної справи суд може стягнути у відшкодування моральної шкоди кошти в більшому розмірі за наявності для цього обґрунтованих підстав, а тому доводи касаційної скарги про неможливість стягнення коштів у відшкодування моральної шкоди в розмірі, більшому від розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом, колегія суддів відхиляє.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом майже 6 років, відносно позивача були застосовані запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою та застави, позивач перебував в ізоляції від суспільства протягом 9 місяців та внаслідок кримінального переслідування був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ.

За таких обставин, прийнявши до уваги тяжкість вимушених змін у житті ОСОБА_1 , тривалість немайнових втрат, необхідність докладання позивачем значних зусиль для відновлення репутації та довіри суспільства, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції уважав за доцільне стягнути на користь відповідача 500 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд, врахувавши ті самі обставини, не мотивував необхідність збільшення розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачеві, з 500 000 грн до 1 000 000 грн, у зв`язку з чим скасував законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі № 554/5980/18 (провадження № 61-7636св19) зроблено висновок, що «кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку».

У справі, що переглядається, суд першої інстанції, ухваливши правильне по суті судове рішення, на вказане уваги не звернув та помилково зазначив у резолютивній частині рішення про компенсацію моральної шкоди позивачеві за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Згідно частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

З урахуванням необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі № 554/5980/18 (провадження № 61-7636св19) та від 04 серпня 2021 року у справі № 210/5290/17 (провадження № 61-1228св20), колегія суддів уважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова апеляційного суду в оскарженій частині - скасуванню, а рішення суду першої інстанції в цій частині - зміні з викладенням другого абзацу резолютивної частини в наступній редакції: «стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) 500 000 грну рахунок відшкодуванняморальної шкоди, пов`язаної з незаконним перебуванням під слідством і судом». В іншій частині рішення суду першої інстанції з урахуванням меж касаційного перегляду підлягає залишенню без змін як таке, що прийняте з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

З урахуванням висновків щодо суті касаційної скарги, а також того факту, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», Сумській обласній прокуратурі за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, слід компенсувати понесені судові витрати в судах апеляційної та касаційної інстанцій пропорційно задоволеним вимогам касаційної скарги в загальному розмірі 11 898,70 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Сумської обласної прокуратури задовольнити частково.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року в частині часткового задоволення позову ОСОБА_1 до прокуратури Сумської області, Державної казначейської служби України, управління міністерства внутрішніх справ України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії про відшкодування моральної шкоди скасувати.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 21 травня 2020 року в частині часткового задоволення позову ОСОБА_1 до прокуратури Сумської області, Державної казначейської служби України, управління міністерства внутрішніх справ України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії про відшкодування моральної шкоди змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини в такій редакції: «стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) 500 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з незаконним перебуванням під слідством і судом».

В іншій оскарженій частині рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 21 травня 2020 року залишити без змін.

Компенсувати Сумській обласній прокуратурі за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати в судах апеляційної та касаційної інстанцій у розмірі 11 898,70 грн.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Полтавського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року в скасованій частині втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук