Справа № 458/140/18
Провадження № 2/455/375/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

29 жовтня 2021 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Пошивака Ю.П.,

секретар судового засідання - Сенета Г.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду - залі судових засідань, цивільну справу №458/140/18 за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

В С Т А Н О В И В:

05.02.2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Турківського районного суду Львівської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, в якій посилаються на те, що 12.09.2014 року, приблизно 20 години 00 хвилин в місті Турка Львівської області, на перехресті вул.Січових Стрільців - вул.Сагайдачного, навпроти будинку №148 водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «ЗИЛ 131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись з вул.Сагайдачного та здійснюючи маневр повороту праворуч у напрямку центра м.Турка, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_4 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці пригоди. Даний факт дорожньо-транспортної пригоди було внесено до єдиного реєстру досудових розслідувань за №000560, проте, 30.10.2017 року постановою старшого слідчого в РВС ВР СУ ГУНП у Львівській області Слутий Я.О. закрив дане кримінальне провадження у зв`язку з тим, що встановлено відсутність у діяльність ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

ОСОБА_4 , який загинув внаслідок вище зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був сином позивачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та які в кримінальному провадженні були залучені як потерпілі.

З даною постановою про закриття кримінального провадження та обставинами викладеними у ній потерпілі не погоджуються та вважають її необгрунтованою, так як слідством було необ`єктивно оцінено всі обставини дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, після наїзду на пішохода водій не вжив ніяких заходів для збереження життя потерпілого чи для вжиття усіх заходів для надання потерпілому першої медичної допомоги, та з часу наїзду, приблизно 20 години 20 хвилин до 23 години 00 хвилин ОСОБА_4 знаходився під колесами автомобіля марки «ЗИЛ-131», та ні водій, ні його пасажир не перевіряли чи у потерпілого проявляються ознаки життя, не спробували підняти домкратом автомобіль з тіла потерпілого та чекали на карету швидкої допомоги, що завдало значної моральної шкоди позивачем, оскільки відповідач не дав потерпілому можливості вижити.

Слідство не повно та не об`єктивно оцінили дії та бездіяльність водія та дали йому можливість уникнути кримінальної відповідальності. Відповідач був належним користувачем транспортного засобу марки «ЗИЛ-131» та повинен відшкодувати матеріальну та моральну шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки. На момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 проживав з ними, йому виповнилося 32 роки, він був молодий, здоровий та планував одружитися, був доброю дитиною для своїх батьків. Втрата рідної дитини задала сильних душевних страждань. Вони втратили сенс життя, у них порушився сон та будь-які спогади про сина викликали сильні переживання та душевні страждання та були порушені звиклі умови їхнього життя, адже вони втратили і матеріальну підтримку. Крім того, відповідач не бажає принести вибачення та відшкодувати їм їхні витрати.

Просять стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 - 75843,00 гривні матеріальної шкоди та 250000,00 гривень моральної шкодив, а в користь ОСОБА_2 - 250000,00 гривень моральної шкоди.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2018 року справу розподілено судді Турківського районного суду Львівської області Федитнику І.Д .

Ухвалою судді Турківського районного суду Львівської області від 15.02.2018 року у справі відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 11 годину 00 хвилин 28.05.2018 року.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2018 року справу розподілено судді Кріль Л.М. у зв`язку зі звільненням з посади судді Федитника І.Д .

Ухвалою судді від 16.04.2018 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання на 11 годину 00 хвилин 28.05.2018 року.

Ухвалою суду від 27.07.2018 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до розгляду на 14 годину 30 хвилин 17.08.2018 року.

11.09.2018 року від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшла заява про відвід судді Кріля Л.М.

Ухвалою суду від 27.09.2018 року відвід головуючого судді Кріля Л.М. задоволено.

18.10.2018 року справа надійшла до Старосамбірського районного суду Львівської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді Ніточко Л.Й .

Ухвалою судді від 26.10.2018 року справу повернуто до Турківського районного суду Львівської області у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи розпорядження голови суду про передачу справи до Старосамбірського районного суду Львівської області.

07.11.2018 року справа поступила до Старосамбірського районного суду Львівської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2018 року справа передана судді Ніточко Л.Й .

Ухвалою судді від 12.11.2018 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 14 годину 00 хвилин 11.09.2019 року.

Ухвалою суду від 11.09.2019 року розгляд справи відкладено на 14 годину 00 хвилин 23.09.2020 року.

Наказом від 10.07.2020 року суддю Ніточко Л.Й. відраховано зі штату Старосамбірського районного суду Львівської області у зв`язку з її смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З огляду на вказані обставини, на підставі розпорядження керівника апарату суду Волошина І.С. №531/07/2020 від 20.07.2020 року по даній справі був призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Призначення не відбулося, оскільки не вистачало потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2020 року справу передано для розгляду судді Пошиваку Ю.П.

Ухвалою судді від 10.09.2020 року дану справу прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 16 годину 00 хвилин 28 жовтня 2020 року.

29.09.2020 року до суду надійшов відзив ОСОБА_3 на позовну заяву, в якій він просить застосувати позовну давність в позові ОСОБА_1 про стягнення 75843,00 гривень матеріальної шкоди та стягнення 250000,00 гривень моральної шкоди, відмовити ОСОБА_2 про стягнення 250000,00 гривень моральної шкоди посилаючись на те, що ОСОБА_4 , який загинув внаслідок дорожно-транспортної пригоди та був сином позивачів. Він був користувачем транспортного засобу марки «ЗИЛ-131» та керував автомобілем під час дорожньо-транспортної пригоди. Важає позовну заяву такою, що не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України, так як ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не обгрунтували розрахунок суми матеріальної шкоди, яку просять з нього стягнути, в позовній заяві не зазначено та не долучено до позовної заяви належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних сум. Він не заперечує факт керування автомобілем під час дорожньо-транспортної пригоди, яка детально розслідувалася органами досудового слідства в межах кримінального провадження №0000560 від 13.09.2014 року, але заперечує проти позовних вимог позивачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, так як 30.10.2017 року постановою старшого слідчого в РВС ВР СУ ГУНП у Львівській області Слутий Я.О. кримінальне провадження закрив у зв`язку з тим, що встановлено відсутність в його діях складу кримінального правопорушення. Крім того, відповідно до закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, він був застрахований в Товаристві з додатковою відповідальністю Страхове Товариство «Домінанта» згідно страхового поліса А1/0435868 від 30.04.2014 року, що був чинний на момент дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки він застрахував свою цивільну відповідальність в даному товаристві, то відшкодувати шкоду потерпілому, заподіяну йому під час дорожньо-транспортної пригоди повинна страхова компанія. Також, при вирішенні цивільного позову в кримінальному провадженні, пов`язаних із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мають враховуватись положення законодавства, яке визначає механізм страхового відшкодування та передбачає одночасно участь у справі, в яких мало місце страхування цивільно-правової відповідальності, і фізичної особи, і страховика. За таких обставин позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди вважає, що позов слід було позивачем пред`явити до страхової компанії - Товаристві з додатковою відповідальністю Страхове Товариству «Домінанта». Також, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення понесених ним витрат на поминальний обід в сумі 14253,00 гривень задоволенню не підлягають, оскільки витрати на поминальний обід та придбання в зв`язку із цим продуктів харчування не є витратами на поховання померлого. Що стосується відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника, то в позові слід відмовитися, оскільки згідно товарного чеку від 11.09.2015 року вартість пам`ятника з граніту, кутника, ваза, художнє оформлення становить 56000,00 гривень. Завдаток за пам`ятник - 20000,00 гривень. Чи була проведена оплата решти суми 36000,00 гривень невідомо, оскільки докази про оплату позивач не представив. Гранична вартість стандартних пам`ятників і огорож, які встановлюються на цвинтарі в м.Турка Львівської області є набагато меншою. В діях ОСОБА_4 мала місце груба необережність та грубе порушення правил дорожнього руху, що підтверджується висновками експертиз. Зазначив, що він вже є особою похилого віку, непрацездатний, одержує незначну пенсію, проживає разом з непрацездатної дружиною, тому матеріальне становище його є надзвичайно важким, що є підставою для зменшення розміру або у відмові відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позивачі дізналися про порушення свого права та про водія автомобіля марки «ЗИЛ-131», що був причетний до ДТП 12.09.2014 року, тобто в день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої їм була заподіяна матеріальна та моральна шкода і саме із цього часу у ОСОБА_2 та ОСОБА_2 виникло право вимоги відшкодування матеріальної та моральної шкоди до безпосереднього володільця транспортним засобом, так для відшкодування матеріальної шкоди по оплаті за придбання товарів строк позовної давності закінчився 13.09.2017 року, для відшкодування матеріальної шкоди по оплаті за придбання продуктів харчування 14.09.2017 року, для стягнення моральної шкоди 12.09.2017 року. До суду за захистом свого порушеного права позивачі звернулися 02.02.2018 року, тобто зі спливом позовної давності.

08.10.2020 року до суду від позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, в якій зазначили, що вони понесли витрати, пов`язані із похованням сина на загальну суму 75843,00 гривень, які складаються з 5589,00 гривень - витрат на поховання, 14254,00 гривні - витрати на поминальний обід, а також 56000 гривень - витрати за виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника. Крім того, зазначили, що Товариство з додатковою відповідальністю Страхове товариство «Домінанта» 19.04.2019 року компенсувала ОСОБА_1 5589,00 гривень витрат на поховання, а також позивачі отримали 14616,00 гривень страхового відшкодування в рівних частинах, тобто по 7408,00 гривень. Щодо витрат на поминальний обід, то влаштування такого є багатовіковою традицією українців, а отже вважають обґрунтованим віднесення витрат на поминальний обід до витрат на поховання, а відтак і підстав для їх виключення із заявлених вимог не вбачають. Також потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань делікатному та договірному, він вільно на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права, шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоду про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, якого особа, яка завдала шкоду застрахувала свою цивільну відповідальність із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоду за наявності передбачених ст.1194 ЦK підстав. Вважають, що самі по собі обставини вчинення наїзду на пішохода в темний час доби перебування потерпілого в стані сп`яніння на чому зосереджує увагу відповідач у часі містить ознаки грубої необережності, але не доводять умислу потерпілого або надзвичайних або невідповідних за даних умов для водія подій, що виключало в цивільно-правову відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки. Таким чином посилання відповідача на грубу необережність потерпілого є підставою для звільнення від відповідальності є неспроможними та не підтверджується жодними належними та допустимими доказами. Постанова про закриття кримінального провадження у даній справі була винесена слідчим 30.10.2017 року та вони мали право пред`явити цивільний позов у кримінальному провадженні, якщо дана справа розглядалася по суті судом. Таким чином після закриття кримінального провадження вони у межах чотирьох місяців звернулася до суду в порядку цивільного судочинства, а відтак строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом ними не пропущений.

Ухвалою суду від 28.10.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 годину 30 хвилин 14.04.2021 року, яке було відкладено на 15 годину 00 хвилин 23.07.2021 року.

Ухвалою суду від 23.07.2021 року поновлено відповідачу ОСОБА_3 процесуальний строк на подання клопотання про витребування доказів. Клопотання відповідача ОСОБА_3 про витребування доказів задоволено. Витребувано в Комунального підприємства Турківське житлово-комунальне управління довідку про вартість стандарних пам`ятників і огорож, які встановлювалися на могилах цвинтаря в м.Турка Львівської області станом на вересень 2015 року.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала, з підстав, наведених у повній заяві та просила стягнути з відповідача в свою користь 250000,00 гривень моральної школи. Додатково пояснила, що їй важко пережити втрату сина і вона хоче щоб відповідач поніс відповідальність за вчинене.

Окрім того, допитана в якості свідка пояснила, що 12.09.2014 року коли вона завела корову, дочка, а через три години приїхала поліція, тоді був світлий день, а слідчий експеримент слідчим проводився в дощову погоду. Відповідач їм нічого не відшкодував.

Позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Окрім того, допитаний в якості свідка пояснив, що 12.09.2021 року виповнилося сім років від дня трагедії. В цей день вони копали картоплю і коли вечоріло, то почули крики, але навіть не могли подумати, що загинув їхній син. Сусідка хотіла дати йому заспокійливу таблетку а згодом повідомила, що його син мертвий. Він побіг до машини, яка була перегруженою. Борт машини був попри саму сітку. Слідчий зафіксував неправильну годину, все робилося щоб закрити справу. Вважає, що якщо відповідач їхав правильно, то дорожньо-транспортна пригода не настала. Не заперечив, що його син був у стані алкогольного сп`яніння. Він проживав з ними, працював майстром лісу, завжди допомагав їм по господарству. Додатково пояснив, що він важко переживає, кожного дня встає і бачить перед очима тіло свого сина. Смерть сина вплинула на його здоров`я. Вважає себе вбитим фізично і морально. Додав, що відповідач ОСОБА_3 жодного разу не прийшов до них і не вибачився за скоєне.

Представник позивачів - адвокат Стецяк В.М. позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_2 підтримала повністю з підстав наведених в позовній заяві та відповіді на відзив (а.с.225-233). Додатково пояснила, що відповідач ОСОБА_3 керував транспортним засобом. ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження не сумісні з життям. Предметом спору є стягнення витрат на поховання, стягнення витрат за поминальний обід, а також стягнення витрат на відшкодування моральної шкоди позивачкам за втрату їхнього сина. Стягнення моральної шкоди з відповідача в користь позивачів відновить справедливість. Вважає, що факти наведені слідчим у кримінальному провадженні є перекрученими, так як у них є багато протиріч.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник - адвокат Михалойко Б.І. позовні вимоги не визнали. Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Михалойко Б.І. додатково пояснив, що позовні вимоги не підтверджено належними доказами. Досудовим слідством чітко встановлено, що вини ОСОБА_3 немає. Крім того, позивачі не довели суду, що отримане відшкодування моральної шкоди, яке відшкодовано страховиком є недостатнім. Щодо поминального обіду, то такий не відноситься до витрат на поховання. Витрати на пам`ятник, заявлений ОСОБА_2 , однак гроші оплачувала ОСОБА_2 з чеку також не видно суми проплати. З боку потерпілого ОСОБА_4 вбачається груба необережність, так як він знаходився в сильному алкогольному сп`янінні, та як пішохід не дотримувався правил дорожнього руху. А відтак сума відшкодування має бути зменшена, а також враховано факт, що відповідач має важке матеріальне становище. Щодо механізму наїзду, то такий був спричинений середніми колесами. Не відомо, як потерпілий опинився під середніми колесами. Тому вважає, що в позові слід відмовити. Крім того зазначив, що слід застосувати строки позовної давності, оскільки позивачі звернулися до суду з порушенням. Про порушення свого права вони дізналися 12.09.2014 року і саме з цього часу у них виникло право вимоги відшкодування у володільця транспортного засобу. Строк позовної давності закінчився, а про поновлення такого позивачами заявлено не було.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, оглянувши матеріали кримінального провадження №0000560 від 13.09.2014 року, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, статей 11, 15, 16, 22, 23 ЦК України потерпіла особа, якій завдано збитків або завдано моральної шкоди внаслідок порушення її прав, має право на звернення до суду за захистом своїх прав.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Застосування цього способу захисту визначається положенням ст. 22 ЦК і проводиться як у договірних зобов`язаннях (ст. 611 ЦК), так і в позадоговірних зобов`язаннях (гл. 82 ЦК), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків.

Частиною 1 ст. 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Згідно із ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

З витягу з кримінального провадження №0000560 від 13.09.2014 року відомо, що 12.09.2014 року, приблизно о 20 годині 50 хвилин в м.Турка Львівської області на вулиці С.Стрільців, навпроти будинку №148, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «ЗИЛ-131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись від вулиці Сагайдачного та здійснюючи маневр повороту праворуч в напрямку центра м.Турка, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_4 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди (а.с.16 т.1).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 11.09.1982 року Відділом ЗАГСу Турківського району Львівської області відомо, що ОСОБА_4 був сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 16.09.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Турківського районного управління юстиції ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

Постановою старшого слідчого в ОВС ВР ДТП СУ ГУМВС України Слутого Я.О. від 10.11.2014 року кримінальне провадження №0000560 від 13.09.2014 року закрито у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального провадження виноситься (а.с.141 - 145 т.1 кримінального провадження №0000560).

Ухвалою слідчого судді Турківського районного суду Львівської області від 24.11.2014 року скаргу представника потерпілого ОСОБА_2 - Стецяк В.М. на постанову ст.слідчого в ОВС ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській області Слутого Я.О. від 10.11.2014 року про закриття кримінального провадження №0000560 від 13.09.2014 року за ознаками ч.2 ст.286 КК України передано в Галицький районний суд м.Львова для розгляду слідчим суддею даного суду по суті (а.с.154, т.1 кримінального провадження №0000560).

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області від 29.12.2014 року апеляційну скаргу захисника Стецяк В.М. в інтересах потерпілого ОСОБА_2 - задоволено, ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 19.12.2014 року та постанову старшого слідчого в ОВС ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській області від 10.11.2014 року підполковника міліції Слутого Я.О. про закриття кримінального провадження №0000560 від 13.09.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України - скасовано, а матеріали провадження направлено в ОВС ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській області для проведення досудового розслідування. Встановлено, що слідчим в ОВС ВР ДТП СУ ГУМВС України Слутим Я.О. не було чітко встановлено час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, що вплинуло на вихідні дані при призначенні судової авто-технічної експертизи та судової транспортно-трасологічної експертизи. Також апеляційний суд встановив, що слідчий, призначаючи судову автотехнічну експертизу не вірно вказав вихідні дані відносно місця вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а саме «наїзд на пішохода відбувся переднім правим колесом заднього моста автомобіля на проїзній частині другорядної дороги вул. Сагайдачного», проте з протоколу огляду місця ДТП від 12.09.2014 року вбачається, що місце вчинення ДТП знаходиться на вул.Січових Стрільців м.Турка. Крім того апеляційним судом було встановлено, що із схеми протоколу огляду ДТП вбачається, що наїзд на потерпілого був скоєний на узбіччі дороги вул.Січових Стрільців, а не на проїздній частині вул.Сагайдачного (а.с.159, т.1 кримінального провадження №0000560).

Постаново старшого слідчого з ОВР ВР ЗуСТ СУ ГУНП у Львівській області Слутого Я.О. про закриття кримінального провадження від 30.10.2017 року встановлено, що 12.09.2014 року, приблизно о 20 годині 20 хвилин - 20 годині 30 хвилин в м.Турка Львівської області на перехресті вулиць С.Стрільців - Сагайдачного, навпроти будинку №148, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем, марки «ЗИЛ 131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись від вулиці Сагайдачного та здійснюючи маневр повороту праворуч в напрямку центра м.Турка, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_4 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди. Факт вказаної дорожньо-транспортної пригоди було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000560.

Слідчий встановив, що водій автомобіля «ЗИЛ-131»реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 у даній дорожній обстановці своїми односторонніми діями був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_4 , оскільки був позбавлений можливості виявити небезпеку для руху та відповідно на неї реагувати, а тому в діях водія ОСОБА_3 відсутні порушення пунктів Правил дорожнього руху України, які б були в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди (а.с.98-106, кримінального провадження №0000560 ).

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Матеріалами кримінального провадження №0000560 від 13.09.2014 року підтверджується, що факт смерті потерпілого ОСОБА_4 наступила внаслідок дорожно-транспортної пригоди за участю водія - відповідача ОСОБА_3 . При цьому відповідач даний факт не заперечує.

Відсутність складу злочину, наприклад у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами КПК України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Як було встановлено в судовому засіданні на момент вчинення ДТП відповідно до закону України про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідач ОСОБА_3 був застрахований в Товаристві з додатковою відповідальністю Страхове товариство «Домінанта» згідно, що підтверджується страховим полісом АІ/0435868 від 30.04.2014 року (а.с.102, том 1).

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.(ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Таким чином, в результаті ДТП, яка сталася помер ОСОБА_4 , який був сином позивачів.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ЗИЛ-131» номерний знак НОМЕР_1 станом на 12.09.2014 року була застрахована у ТДВ СТ «Домінанта», згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0435868, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 100000,00 гривень, за шкоду заподіяну майну 50000,00 гривень (а.с.190).

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Положеннями п.27.2 та п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

З Листа юридичної компанії відшкодування від 17.10.2019 року відомо, що керуючись ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового відшкодування для ОСОБА_1 та ОСОБА_10 стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами 12* 1218 = 14616 гривень, а також ОСОБА_1 поніс витрати на поховання у розмірі 5589 гривень. Таким чином, 19.04.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю Юридична компанія «Відшкодування» отримало 20205,00 гривень. Також у зв`язку із прострочення терміну у виплаті страхового відшкодування ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» виплатило пеню у розмірі 202,31 гривні. Загальна сума відшкодування становить 20407,30 гривень (а.с.235 т.1).

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Що стосується стягнення витрат на виготовлення пам`ятника на могилу сина позивачів та витрат на поховання, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч. 2, 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідач ОСОБА_3 керував джерелом підвищеної небезпеки - транспортним засобои «ЗИЛ 131», а тому відповідно до вимог наведених правових норм зобов`язаний відшкодувати витрати на спорудження надгробного пам`ятника потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної події.

Стороною відповідача заявлено клопотання про витребування доказів, а саме довідку про вартість стандарних пам`ятників і огорож.

З відповіді КП «Турківського житлово-комунального управління» №162 від 20.09.2021 року відомо, що ритуальні послуги не надають, тому вартість ритуальних пам`ятників та огорож на могилах цвинтарів міста Турка невідома.

Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» суб`єкти господарювання можуть самостійно на підставі звернення осіб, які зобов`язалися поховати померлого, виготовляти та реалізовувати предмети ритуальної належності, якщо вони відповідають державним стандартам та затвердженій вартості, де це передбачено законодавством.

Питання стандартизації надмогильних споруд врегульоване Державними стандартами України БВ.2.2-35:2013, якими передбачено загальні технічні вимоги до надмогильних споруд та склепів.

Вимоги про стягнення витрат на поховання можуть пред`являтись як особами, що мають право на відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю годувальника, так і сторонніми до потерпілого громадянами і організаціями, що фактично понесли ці витрати.

Позивачі стверджують, що понесли витрати, пов`язані із похованням сина на суму 75843,00 гривні, які складаються з 5589.00 гривень - витрат на поховання, 14254,00 гривні - витрати на поминальний обід, а також 56000,00 витрати за виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника.

При цьому, у статті 1201 ЦК України не встановлено межі по відшкодуванню витрат на спорудження надгробного пам`ятника.

Встановивши, що ОСОБА_3 скоїв ДТП, унаслідок якого помер син позивачів, витрати з поховання загиблого взяли на себе його батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_2 . Відповідачем не надало суду належних та допустимих доказів на спростування тверджень позивачів про розмір витрат, понесених на поховання.

Посилання відповідача на постанову Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03 жовтня 2008 року № 45 «Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» безпідставні, оскільки норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03 жовтня 2008 року № 45 «Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», якими передбачено розмір витрат на поховання залежно від регіону України, встановлено на випадки смерті від нещасного випадку на виробництво та при професійному захворюванні, не регулює цивільно-правові відносини, які виникли у цій справі, а тому її застосування для визначення витрат на спорудження надгробного пам`ятника не допускається.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 607/3451/16-ц (провадження № 61-24229сво18).

Суд також не приймає до уваги покликання сторони відповідача на те, що договір на виготовлення надгробного пам`ятника не може слугувати доказом витрати на його виготовлення, а також на те, що часткову оплату за нього внесла позивачка ОСОБА_2 , а не позивач ОСОБА_1 . Вказане спростовується як і самим договором на виготовлення надмогильного пам`ятника укладеного між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_11 від 11.09,2015 року (а.с.50), та і товарними чеками від 11.09.2015 року (а.с.49) та актом здачі-приймання виконаних робіт від 08.12.2015 року (а.с.51). Згідно вказаних документів вартість пам`ятника, який було виготовлено, складала 56000,00 гривень. В ст.627 ЦК України визначено свободу договору між сторонами, відтак, якщо сторони договору погодили таку вартість, пам`ятник фактично було виготовлено, то відсутні підстави ставити під сумнів законність та чинність такого договору, що окрім того, і не є предметом доказування в даній справі. Щодо факту передачі частини коштів ОСОБА_2 , то вказане не спростовує понесення витрат стороною договору ОСОБА_1 та узгоджується з приписами ст.65 СК України.

Відтак позовна вимога ОСОБА_4 про стягнення на його користь 56000,00 гривень вартості надгробного пам`ятника є підставною та підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями частини другої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

У справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року Європейський суд зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Суд також враховує, що позивачам по справі було сплачено ТзОВ СТ «Домінанта» по 7408,00 гривень страхового відшкодування кожному в рахунок понесеної моральної шкоди.

Тому, виходячи із характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат, а також враховуючи, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність у відповідності до ст. 3 ЦК України, виходячи із засад розумності та справедливості, а також ураховуючи ненавмисність дій водія транспортного засобу, суд приходить до висновку, що вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають до задоволення частково, а саме: в сумі 240000,00 гривень на користь ОСОБА_2 та в сумі 240000,00 гривень на користь ОСОБА_2 .

Згідно із ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» - похованням померлого є комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання у розумінні ст.1203 ЦК України (постанова КЦС ВС у справі №500/8418/13-ц від 10.07.2019 року). Відтак витрати на поминальний обід у сумі 14254,00 гривень стягненню з відповідача ОСОБА_3 не підлягають.

Посилання сторони відповідачів на застосування позовної давності судом до уваги не береться, так як згідно ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію. Крім того постанова про закриття кримінального провадження у даній справі була винесена слідчим 30 жовтня 2017 року та позивачі мали право пред`явити Цивільний позов у кримінальному провадженні, якщо б дана справа розглядалась по суті судом. Таким чином після закриття кримінального провадження позивачі в межах 4 місяців звернулись до суду в порядку цивільного судочинства, а відтак строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом позивачами не пропущений.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача, що ДТП сталася також і у зв`язку з необережністю потерпілого, оскільки необережність потерпілого судом не встановлена.

Згідно ст.1 Закону України «Про автомобільні дороги» вулиця - автомобільна дорога, призначена для руху транспорту і пішоходів, прокладання наземних і підземних інженерних мереж у межах населених пунктів.

З досліджених судом матеріалів вбачається, що дорожньо-транспортна пригода мала місце на перехресті Січових Стрільців - Сагайдачного. Вказаними вулицями, відповідно до чинного законодавства могли рухатися як і автомобіль «ЗИЛ 131» під керуванням ОСОБА_3 , так і пішохід ОСОБА_4 ..

Судом не встановлено, що пішохід ОСОБА_4 бажав настання наслідків спричинених дорожньо-транспортної пригоди, так само судом і не встановлено в діях ОСОБА_4 необережності, оскільки, як підтверджено матеріалами кримінального провадження, рухався по узбіччі дороги, що враховуючи ширину вулиць, не позбавляло транспортні засоби можливості об`їхати його як перешкоду. Порушень правил дорожнього руху України з боку потерпілого ОСОБА_4 досудовим розслідуванням не встановлено.

Попри встановлену досудовим розслідуванням неможливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_4 з боку водія ОСОБА_3 , саме джерело підвищеної небезпеки, власником і водієм якого він являвся, спричинило смерть потерпілого ОСОБА_4 .

Причинно-наслідковий зв`язок між наїздом автомобілем марки «ЗИЛ 131», власником та водієм якого в момент наїзду був ОСОБА_3 , на потерпілого ОСОБА_4 та настанням внаслідок цього загибелі останнього підтверджена висновком судово-медичної експертизи №40 від 14.10.2014 року і не заперечується сторонами по справі.

За таких обставин, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 , 56000 (п`ятдесят шість тисяч) гривень 00 копійок матеріальної шкоди та 240000 (двісті сорок тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди, а також стягнути з відповідача ОСОБА_3 , в користь позивачки ОСОБА_2 - 240000 (двісті сорок тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

За правилами частини 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12,13,76-81,83, 95,141, 258, 259, 263 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України; ст.ст. 1, 3, 11, 12, 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1177, 1187, 1200, 1201 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 - 56000 (п`ятдесят шість тисяч) гривень 00 копійок матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 - 240000 (двісті сорок тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жительки АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 - 240000 (двісті сорок тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 в користь держави, судовий збір в розмірі 5360 (п`ять тисяч триста шістдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Дата складання повного судового рішення - 08.11.2021 року.

Суддя Ю.П.Пошивак