Справа № 211/3628/20
Провадження № 2/211/343/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Папариги В.А.,

при секретарі Маслечко А.А.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кривому Розі впорядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство "Акцент-Банк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, вказавши, що 20.02.2016 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ "Акцент-Банк" (25.04.2018 року змінено організаційно-правову форму на Акціонерне товариство "Акцент-Банк" ) з метою укладення кредитного договору N SAMABWFC6 та отримання кредитної картки. На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ "А-Банк", відповідачу ОСОБА_1 надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та Правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті: https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом в анкеті-заяві.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов договору. Проте, відповідач ОСОБА_1 не надав своєчасно позивачу кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 01.06.2020 року має заборгованість перед позивачем на суму 50937,95 грн., яка складається з: 19190,62 грн. заборгованість за кредитом, 29897,33 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1850,00 грн. пеня, яку позивач, а також судові витрати в розмірі 2102,00 грн. просить стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 14 липня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

22 вересня 2020 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву в якому вимоги банку вважав безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, які не підтверджені належними і допустимими доказами. Сама Анкета - заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору. Такого висновку дійшов ВС у справі №342/180/17 від 03.07.2019 року.

Надана до матеріалів позову позивачем копія Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (далі- Анкета), не містить його дати та підпису, а містить лише дату, коли вона була підписана співробітником банку ОСОБА_2 . Тому, твердження позивача про те, що саме 20.02.2016 року він приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку є недоведеними.

Зазначена копія Анкети, в супереч ст. 638 ЦК України, не містить відомостей про отримання ним кредиту, в якому розмірі, а також не містить тих умов, взаємних прав та обов`язків, які обумовлені в позовній заяві, зокрема, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії тощо. Вказана копія Анкети взагалі не містить ніяких даних щодо обрання ним певного виду банківських послуг, крім, переліку особистих даних та його підпису. Як вбачається з копії Анкети, остання не містить будь-яких даних про дату її заповнення та підпису, наміри відповідача отримати кредит, суму кредиту чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, строку повернення кредиту, сплати відсотків та пені за користування кредитом. Отже, дана копія Анкета не є належним та допустимим доказом на підтвердження позовних вимог.

Позивачем не надано інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували суму наданого кредиту, видачу картки та її виду, терміну дії та інших умов. Доводи позивача щодо нарахованих сум заборгованості не підтверджені належними доказами, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.03.2020 року по справі №703/3063/18, провадження №61-11260св19.

«Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та Тарифами банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору» (ВС/ВП у справі №342/180/17 від 03.07.2019 року.)

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, про які саме Умови, Правила надання банківських послуг йде мова в Анкеті, в який період вони діяли, також те, що вказані документи взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Наданий позивачем Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку не є належним доказом погодження сторонами умов щодо розміру штрафних санкцій та відсотків за користування кредитними коштами. ( позиція викладена у Постанові ВС від 17.07.2020 року №910/8189/19).

Крім того, в позовній заяві не зазначено інформації про те, коли саме позивач довідався про порушення свого права. Вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Також, у відповідності до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку ( 18.03.2014 року) і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення періоду, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, утому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Він являється військовослужбовцем та має на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. Також заперечує, проти стягнення з нього судових витрат.

Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові просив розглядати справу за його відсутності, не заперечує щодо винесення заочного рішення.

Представник відповідача адвокат Федоренко В.С. до суду надала заяву, про розгляд справи у її відсутність та у відсутність відповідача. Просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на відзив.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.02.2016 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ "А-Банк", за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які викладені на банківському сайті: https://a-bank.com.ua/terms, становлять укладений між сторонами кредитний договір з встановленим кредитним лімітом на картковий рахунок ( а.с. 5 зворотня сторона ).

Разом з цим ОСОБА_1 засвідчив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, що розміщені на офіційному сайті банку та погоджується з ними.

Кредитними коштами та, відповідно, кредитною карткою відповідач ОСОБА_1 користувався, періодично витрачаючи кредитні кошти та погашаючи частину заборгованості.

До позовної заяви в суд Банк додав анкету-заяву, витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ "А-Банк".

Проте, у зв`язку з неповним та несвоєчасним погашенням ОСОБА_1 заборгованості, за розрахунком Банку, станом на 01.06.2020 року відповідач має заборгованість перед позивачем на суму 50937,95 грн., яка складається з: 19190,62 грн. заборгованість за кредитом, 29897,33 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1850,00 грн. пеня ( а.с. 4-5).

Відповідно до частин першої, другої ст. 207 Цивільного Кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач АТ "А-Банк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві від 20.02.2016 року процентна ставка за користування коштами та розмір штрафних санкцій за невиконання умов договору не зазначені.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема нараховані відсотки.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20.02.2016 року, посилався на Витяг з Тарифів користування кредитною карткою "Універсальна", Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ "А-Банк", які розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua/terms як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів користування кредитною карткою "Універсальна " та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ "А-Банк", що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги з Тарифів користування кредитною карткою "Універсальна " та з Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ "А-Банк", в яких зазначено і тарифи обслуговування кредитних карт, які розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua/terms розумів відповідач ОСОБА_3 та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи 20.02.2016 року заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ "А-Банк", а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, Тарифи обслуговування кредитних карт "Універсальна ", відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ "А-Банк" і Тарифи користування кредитною карткою "Універсальна " не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд приходить до висновку, що витяг з Тарифів користування кредитною карткою "Універсальна ", витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ "А-Банк", які розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua/terms, не містить підпису відповідача, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20.02.2016 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року N 1023-XII "Про захист прав споживачів" (далі - Закон N 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону N 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ "А-Банк" дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону N 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі N 342/180/17.

Проте, як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Частиною четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо строку позовної давності, суд відносить критично з огляду на наступне.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

У Постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».

У Постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі № 161/15679/15-ц, провадження № 61-765св18, міститься висновок по застосуванню частини першої статті 264 ЦК України та вказано, що з тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згодою чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта.

У Постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 3-269гс16 зроблено висновок про те, щодо дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акту звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або суми санкцій».

У Постанові Верховного Суду від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Матеріалами справи встановлено, що боржник ОСОБА_1 регулярно здійснював часткове погашення заборгованості за Договором б/н від 20.02.2016 року, останнє погашення за договором мало місце 29.06.2018 року, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про переривання перебігу позовної давності та відсутності правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Факт вчинення цих платежів особисто ОСОБА_1 не спростований допустимими та достатніми доказами.

З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ "А-Банк" відсотків та пені, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування, а тому з ОСОБА_1 підлягає до стягнення лише тіло кредиту, тобто різниця між фактично отриманими коштами та погашеними відповідачем згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем.

Щодо заперечень відповідача проти стягнення з нього понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне. На учасників бойових дій розповсюджується дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який визначає статус зокрема і учасників бойових дій та гарантії їх соціального захисту.

Статтею 12 вказаного Закону визначено пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, а пунктом 18ч. 1 цієї статті учасникам бойових дій надано пільгу зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір є складовою судових витрат.

За загальними правилами цивільного судочинства (статті 133, 141, 356, 392 ЦПК України) судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скарги.

Обов`язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов`язок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Пунктом 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільнені учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

При цьому згідно із п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільнені особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.

Дана норма закону визначена без вказівки на «у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав».

Системний та логічний аналіз указаних норм закону свідчить про те, що учасники бойових дій звільнені від сплати судового збору лише у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав як учасників бойових дій, тобто порушенням гарантій їх соціального захисту, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Дана справа про стягнення заборгованості за кредитним договором не є справою, яка пов`язана з порушенням гарантій соціального захисту ОСОБА_1 як учасника бойових дій, оскільки спір виник стосовно кредитних правовідносин.

Згідно із ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2102,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с. 19), тому оскільки позов підлягає задоволенню частково, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 791,92 грн. (19190,62 грн. (сума боргу, стягнута судом) * 2102,00 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / 50937,95 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 207, 525, 526, 530, 625, 628, 638, 629, 610, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 263 - 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-банк» (, юридична адреса:м. Дніпро, вул. Батумська, 11) заборгованість за кредитним договором від 20.02.2016 року № SAMABWFC6, яка складається з тіла кредиту в розмірі 19190 ( дев`ятнадцять тисяч сто дев`яносто ) гривень 62 коп., а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 791 ( сімсот дев`яносто одну) гривню 92 коп.

В іншій частині вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16 січня 2021 р.

Суддя: В. А. Папарига