Дата документу 03.11.2021 Справа № 335/1015/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/1015/21 Головуючий у 1-й інстанції: Апаллонова Ю.В.
Провадження №22-ц/807/3147/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В., Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Ракицької Ірини Миколаївни на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області про визнання права власності у порядку спадкування, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області про визнання права власності у порядку спадкування, зобов`язання вчинити певні дії.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , дід позивача. Після його смерті ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим № 4961 від 17 серпня 2020 року, видане приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С., спадкова справа 30/2020. Згідно до цього свідоцтва, спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з суми неотриманої пенсії 87126,31 грн., яка належала спадкодавцеві, що підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 09.04.2020 року № 0800-0311-8/14173, та є власністю позивача. Однак, при отриманні грошей вказана сума була безпідставно зменшена до 78136,85 грн. Розмір недоплати при цьому складає 8989,46 грн.

Відповідач відповіддю від 01.12.2020 року № 0800-0215-8/64189 на запит адвоката Ракицької І.М., відповів, що сплата 78136,85 грн. провадилася з застосуванням трирічного строку з моменту звернення до Пенсійного фонду, тобто з 14.09.2017 рік по 30.09.2019 рік. Зменшення суми неотриманої пенсії відповідач обґрунтував статтею 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, зазначена норма стосується неотриманої пенсії самим пенсіонером, а не спадкоємцем цього пенсіонера.

ОСОБА_2 не отримуав пенсію протягом 2014-2019 років не зі власної вини, а через бойові дії на території Донецької та Луганської областей, у зв`язку з чим органи Пенсійного фонду не здійснювали свої функції за місцем мешкання померлого. Жодним нормативним актом не передбачено можливість обмежувати право власності на грошові кошти на момент виплати.

З урахуванням викладеного, позивач просив:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на недоотриману, у зв`язку зі смертю, пенсію ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01.07.2014 року по 13.09.2017 року у порядку спадкування за законом.

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, у порядку спадкування за законом, здійснити виплату ОСОБА_1 неотриманої, у зв`язку зі смертю, недоотриману пенсію ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01.07.2014 року по 13.09.2017 року.

Стягнути з Головного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь позивача ОСОБА_1 908,00 грн. - судовий збір, та 3000 грн. - оплату правової допомоги адвоката Ракицької І.М.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 травня 2021 року, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області про визнання права власності у порядку спадкування, зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 пенсію, яка була призначена, нарахована та належала його дідові ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не була ним одержана за життя в розмірі 8989,46 грн.

В іншій частині позовних вимог та у задоволені вимог про визнання права власності на неотриману, у зв`язку зі смертю, пенсію ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01.07.2014 року по 13.09.2017 року у порядку спадкування за законом, відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору в сумі 454,00 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 просить скасувати оскаржуване рішення в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводами апеляційної скарги є те, що судом не надано належної оцінки тому факту, що управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, вказуючи для нотаріуса суму заборгованості (а потім - і в своєму відзиві) навмисно не надав інформацію нотаріусу стосовно періоду, за який склалася така заборгованість, а тому у позивача виникли сумніви щодо об`єктивності розрахунку заборгованості і наданої інформації про розмір неотриманої пенсії, яка повинна увійти до складу спадщини, яка підлягає до виплати спадкоємцеві; підхід відповідача до визначення розміру заборгованості з пенсійних виплат померлого діда позивача не ґрунтується на вимогах ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Відповідач протиправно посягає на власність позивача як спадкоємця після смерті діда; до спірних правовідносин підлягає застосуванню вимоги ст. 52 Закону № 1058, а не помилково застосовано судом ст. 46 вказаного закону. Рішення про припинення нарахування пенсії ОСОБА_2 починаючи з березня 2016 року суду не надано, тому весь розмір пенсії, неотриманої померлим, повинен бути сплачено спадкоємцеві без будь-яких обмежень.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача про невизнання скарги, оскільки за життя померлий не виявив бажання поновити виплату пенсії, тому пенсійні виплати з 01.03.2016 не отримані з вини пенсіонера, управління не вбачає правових підстав для визнання права власності в порядку спадкування за законом на суми пенсії, що не увійшли до складу спадщини, та які не зазначені у свідоцтві про право на спадщину за законом, що видано на ім`я позивача, а тому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

ОСОБА_1 , який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи через свого представника адвоката Ракицька І.М., що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень судової повістки (а.с. 110) до апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповілдності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 та його представника адвоката Ракицької І.М.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов в частині вимог про зобов`язання відповідача здійснити у порядку спадкування, виплату ОСОБА_1 недоотриманої, у зв`язку зі смертю, пенсії ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01.07.2014 року по 13.09.2017 року, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачу була сплачена неотримана пенсія після померлого ОСОБА_2 у розмірі 78136,85 грн., проте згідно свідоцтва про право на спадщину до складу спадщини увійшла неотримана за життя ОСОБА_2 пенсія за період з 01.04.2017 року по 14.09.2019 року в розмірі 87126,31 грн, тому є підстави для виплати пенсії, яка була призначана, нарахована та належала його дідові ОСОБА_2 , але не була одержана ним за життя в розмірі 8989.46 грн, як різниця нараховоної та виплаченої ( 87126.31-78136.85). Відмовляючі в задоволенні позову в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом на неотриману пенсію за період з 01.03.2016 року по 01.09.2017 року, та зобов`язання здійснити її виплату, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки за цей період пенсія спадкодавцю не нараховувалась, так як ОСОБА_2 не проживав на території Запорізької області, факт внутрішньо переміщеної особи не підтверджено, тому відповідач не виплачував ОСОБА_2 пенсію з підстав визначених в Законі № 1058 та Законі України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо перемішених осіб» від 20.10.2014 № 1706. ОСОБА_2 за життя не звертався до відповідача для поновлення пенсійних виплат, отже ненарахована пенсія за вищезазначений період, на яку претендує позивач, не може входити до складу спадщини після смерті його діда.

Оскільки позивачем не надано розрахунку детального опису робіт наданих послуг, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги, що позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката немає, а тому ці вимоги задоволенню не підлягають.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитись, оскільки до таких висновків суд прийшов з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_2 , 1933 року народження.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід позивача ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, Серія НОМЕР_1 від 30.04.2020 року, яке видане Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Києв), актовий запис № 43 (а.с.5).

З матеріалів пенсійної справи вбачається, що ОСОБА_2 перебував на облікув Управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області з 2014 року та отримував пенсію за віком.

Виплату пенсії ОСОБА_2 відповідачем було призупинено з 01 березня 2016 року у зв`язку з не підтвердженням місця фактичного проживання на підставі інформаційного обміну між органами Пенсійного фонду України з органами соціального захисту населення щодо інформації про скасовані довідки та зняття особи з обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Згідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом № 4961 від 17.08.2020 року, яке було видане приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С., спадкова справа 30/2020. спадкоємцем майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є його онук ОСОБА_1 та до складу спадщини входить суми неотриманої пенсії у розмірі 87126,31 грн. за період з 01.04.2017 року по 01.09.2019 року, яка належала спадкодавцеві, що підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 09.04.2020 року № 0800-0311-8/14173, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину № 4961 від 17.08.2020 року, тобто за три роки до дня звернення.

15.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вільнянського відділу обслуговування громадян головного УПФУ в Запорізькій області із заявою щодо отримання недоотриманої пенсії після померлого ОСОБА_2 .

Сторонами не заперечується, що позивачу була сплачена неотримана пенсії після померлого ОСОБА_2 у розмірі 78136,85 грн, що також підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с.10 зв.)

Спірні правовідносини по справі виникли саме з приводу виплати позивачу пенсії померлого діда в порядку спадкування за законом за період з 01 березня 2016 року по 01 квітня 2017 року.

Згідно за ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідно до ст. 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України "Про пенсійне забезпечення", де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Суд зазначає, що положення частин другої, третьої статті 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Згідно зі статтею 49 Закону України « "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється у разі смерті пенсіонера.

Рішення стосовно припинення виплати пенсії ОСОБА_2 на інших підставах суду не надано.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Крім того, відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. На час виникнення спірних правовідносин ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, запроваджено не було.

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи наведено у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 18.01.2018 № 2268-VІІІ "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" визначено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.

Жодним законом України не визначено такої підстави для припинення пенсії, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної особи, не підтвердження місця фактичного проживання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18), постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц (провадження № 61-34175св18) та у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц (провадження № 61-6270св18) зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, що померлий ОСОБА_2 за життя не виявила бажання поновити йому пенсію та не звертався з відповідною заявою до відповідача і пенсія не отримана з вини пенсіонера, не заслуговують на увагу з огляду на вищенаведене.

Згідно довідки відповідача вбачається, що у період з 01.03.2016 року по 01.04.2017 року нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 не проводилось.

Рішення стосовно припинення виплати пенсії ОСОБА_2 за цей період суду не надано.

Вищенаведені положення законодавства з урахуванням сталої судової практики у спірних правовідносинах свідчать про те, що спадкодавець ОСОБА_2 мав право на нарахування та виплату пенсії за вищезазначений період незалежно від звернення до Головного управління Пенсійного ФондуУкраїни в Запорізькій області та надання чи не надання нової довідки внутрішньо переміщеної особи, чи не підтвердження місця фактичного проживання, при цьому, слід зауважити, що рішення про припинення йому таких виплат не приймалось.

Отже, і спадкоємець ОСОБА_1 відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання пенсії у порядку спадкування за законом, а отже, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку відмовивши в цій частині позовних вимог ОСОБА_1 .

Посилання суду як на підставу для відмови у задоволенні позову на те, що основним позасудовим способом оформлення права власності на майно в порядку спадкування за законом є отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса і ненадання позивачем доказів неможливості у такий способі реалізувати свої спадкові права, є помилковим, оскільки судом не взято до уваги, що позивач вже звертався до нотаріуса, де отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, але лише на частку належного йому як спадкоємцю майна - недоотриману пенсію діда 01.04.2017 року по 01.09.2019 року у сумі 87126.31 грн, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

На частку недоотриманої пенсії ОСОБА_2 з 01 березня 2016 року по 01 квітня 2017 року відповідачем відомості нотаріусу не надано, без чого той позбавлений можливості видати свідоцтво, оскільки відповідно до п. 4.14. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 із змінами та доповненнями при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє, крім іншого, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.

Оскільки відповідач не визнає наявність у нього заборгованості перед померлим ОСОБА_2 з огляду на вимоги ст. 46 Закону № 1058, спірну заборгованість не включив до наданих нотаріусу відомостей для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, то вказане унеможливлює виконання нотаріусом своїх повноважень по видачі такого свідоцтва та не потребує додаткового звернення позивача ОСОБА_1 до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за законом як обов`язкову передумову для звернення до суду.

Крім того, саме позивачу видане нотаріусом свідоцтво про право на спадщину на частину недоотриманої пенсії, а, отже, він є таким, що прийняла спадщину в цілому (ч. 2 ст. 1268 ЦК України).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання права власності на недоотриману, у зв`язку зі смертю, пенсію ОСОБА_2 , за період з 01 березня 2016 року по 01 квітня 2017 року у порядку спадкування за законом, та зобов`язання відповідача здійснити виплату позивачу пенсії, яка підлягала нарахуванню та виплаті його діду ОСОБА_2 , за період з 01 березня 2016 року по 01 квітня 2017 року.

У апеляційній скарзі адвокат Ракицька І.М., яка діє в інтересах позивча ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу у задоволенні вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою - шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

Частинами першою та другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, а в разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У справі, яка переглядається, суд установив, що матеріали справи містять в собі наступні документи: копію договору про надання правової допомоги від 25 січня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Ракицька І.М., ордер і довідку від 25 січня 2021 року про отримання адвокатом Ракицькою І.М. від ОСОБА_1 3000 грн за надання правничої допомоги.

Проте, позивач не надав суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги), що позбавляє іншу сторону можливості спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Оскільки розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, чого позивачем зроблено не було, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні цих вимог.

З огляду на зазначене, рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обгрунтованим в частині відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на недоотриману, у зв`язку зі смертю, пенсію ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 березня 2016 року по 01 квітня 2017 року та зобов`язання відповідача її виплатити не можна вважати законним та обгрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням в цій чатині нового рішення про задоволення позову.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги частково є виправданими.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Ракицької Ірини Миколаївни задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 травня 2021 року

у цій справі в частині відмови у звдоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на недоотриману пенсію у порядку спадкування за законом, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії, яка підлягала нарахуванню та виплаті його діду ОСОБА_2 за період з 01 березня 2016 року по 01 квітня 2017 року скасувати. Прийняти в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на недоотриману, у зв`язку зі смертю, пенсію ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01 березня 2016 року 01 квітня 2017 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його діда ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , недоотриману за життя пенсію за період за період з 01 березня 2016 року по 01 квітня 2017 року.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 09 листопада 2021 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Кочеткова І.В.