Справа № 323/1067/21
Провадження № 2/323/527/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2021 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

при секретарі - Тахтаул А.Л.,

за участю

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Федорця В.І.,

представника відповідача - адвоката Макаренко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Оріхівська державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання батьківства,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 ОСОБА_1 звернулась до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 , яким просила визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком позивача.

В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що вона народилась у 1983 році в с. Щасливе Оріхівського району Запорізької області, та мала дівоче прізвище « ОСОБА_4 ». Її матір`ю є ОСОБА_5 , а відомості про її батька ОСОБА_6 , були внесені до актового запису про народження зі слів матері, оскільки на той час вона не перебувала у шлюбі. Однак насправді батьком позивача був ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вони познайомились у 1983 році, зустрічались як чоловік та жінка, потім мати позивача завагітніла та народила позивача. При цьому ОСОБА_3 супроводжував її до пологового будинку та забирав її разом з дитиною з нього. Після цього мати та ОСОБА_3 близько двох років прожили без реєстрації шлюбу як сім`я. Проживали у будинку батьків матері позивача. ОСОБА_3 піклувався про доньку, ставився до неї як батько. Знайомі та друзі також ставились до матері позивача та ОСОБА_3 як до пари, відвідували їх на свята, дарували подарунки. Після цього мати позивача та ОСОБА_3 почали проживати окремо, але все життя ОСОБА_3 визнавав позивача своєю донькою, спілкувався з нею, підтримував стосунки, збирався оформити своє батьківство, але не встиг, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 раптово помер. Після його смерті відкрилась спадщина у виді будинку за адресою АДРЕСА_1 , земельної ділянки під цим будинком, та права на дві земельні частки (паї) у с. Щасливому. Звернувшись до нотаріуса за оформленням своїх спадкових прав як спадкоємця за законом першої черги, позивач отримала відмову через відсутність документа, який підтверджував би батьківство ОСОБА_3 по відношенню до позивача. Водночас відповідач ОСОБА_2 , як спадкоємиця ОСОБА_3 за законом п`ятої черги, також подала заяву про прийняття спадщини. Відтак, позивач змушена звернутись до суду за визнанням ОСОБА_3 своїм батьком в порядку ст. ст. 128, 130 Сімейного кодексу України.

Ухвалою суду від 20.05.2021 було відкрите провадження у справі, а її розгляд визначений в порядку загального позовного провадження. Учасникам був наданий час для подання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування.

В підготовчому судовому засіданні позивач, та її представник, адвокат Федорець В.І., позовні вимоги підтримали. В порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України заявили про виклик свідків зі своєї сторони, залучили речові докази у виді предметів одягу ймовірно ОСОБА_3 та інших речей, які ймовірно були у використанні ОСОБА_3 , а також заявили про намір просити суд призначити судову експертизу на предмет встановлення спорідненості позивача та особи, які ймовірно належали надані позивачем речі.

Представник відповідача, адвокат Макаренко О.М., в підготовчому судовому засіданні позов не визнав. В порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України залучив копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 та заявив про виклик свідків зі сторони відповідача.

Третя особа пояснень по суті позову не надала, явку представника не забезпечила, подавши заяву про розгляд справи без її участі.

Щодо вирішення інших питань, зазначених у ч. 2 ст. 197 ЦПК України, від учасників справи клопотань не надходило.

Щодо врегулювання спору за участю судді в порядку глави 4 Розділу ІІІ ЦПК України питання перед судом не порушувалось.

Підстав для прийняття процесуальних рішень, передбачених п. п. 1, 2 ч. 2, ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, під час підготовчого судового засідання встановлено не було.

Ухвалою суду від 05.08.2021 року справу було призначено до розгляду по суті.

Під час судового розгляду позивач та її представник позовні вимоги підтримали, пославшись на факти та норми права, викладені в позовні заяві. Позивач наполягала, що все життя спілкувалась із ОСОБА_3 як із своїм батьком, а він ставився до неї все життя також як батько. У дитинстві та юності, поки позивач проживала в с. Щасливе, вони спілкувались постійно. Коли позивач поїхала з села, вони почали бачитись рідше. В періоди, коли позивач приїжджала до села, то піклувалась за ОСОБА_3 , в тому числі брала його речі для прання, а потім повертала. Незадовго до смерті ОСОБА_3 погодився оформити батьківство на позивача, та збирався оформити свої права на належне йому майно, але не встиг. Так сталося, що напередодні смерті ОСОБА_3 позивач в черговий раз взяла деякі його речі для прання, які й залишились в неї, і саме ці речі вона пред`явила як речові докази.

Представник відповідача під час судового розгляду позов не визнав, пославшись на відсутність належних та допустимих доказів, якими би підтверджувались позовні вимоги. Зі свого боку вважав недоцільним допит раніше заявлених свідків з боку відповідача, і не наполягав на їх виклику, з чим сторона позивача погодилась.

Дослідженням наданих сторонами доказів судом встановлено, що позивач (дівоче прізвище - ОСОБА_4 ) народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Щасливе Оріхівського району Запорізької області. Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 20.06.1986 року Оріхівським відділом ЗАГС, матір`ю позивача зазначена ОСОБА_7 , а батьком ОСОБА_6 (актовий запис № 11).

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 2 від 11.06.2021 року, у графі «відомості про відмітки, зроблені в актовому записі» зазначено таке: «Даний актовий запис підписано заявником. Колишня назва відділу «Оріхівський відділ ЗАГС м. Оріхів Запорізька область». ГР. 7 місце постійного проживання с. Щасливе, Оріхівський район, Запорізька область, УРСРЮ. Гр. 8 Де і ким працює (якщо не працює, то вказати джерело засобів існування) на утриманні матері. Гр. 13 підстави відновлення запису заява матері, довідка Комишуваського родбудинку від 30.05.1986 р., довідка Новоіванівської с/Ради Оріхівського району про склад сім`ї № 60 від 16.04.1986 р., довідка дитячої консультації Комишуваської лікарні від 29.04.1986 р. Гр. 16 Для відміток дані про батька вказані по заяві матері від 20.06.1986 р.».

10.01.2015 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_8 та взяла прізвище « ОСОБА_9 », що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції.

У свою чергу, мати позивача ОСОБА_7 24.06.1993 року уклала шлюб з ОСОБА_10 та взяла прізвище чоловіка, що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого виконавчим комітетом Щасливської сільської ради Оріхівського району Запорізької області.

Щодо ОСОБА_3 у матеріалах справи наявні такі документи:

-копія посвідчення № НОМЕР_4 , виданого йому в АТП-12327, про займання посади інженера;

-копія трудової книжки серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , заведеної 03.11.1978 року у відділ кадрів Запорізького РМЗ;

-копія Свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серії НОМЕР_6 , виданого 13.04.2021 року Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), яким підтверджується факт його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 59 років (актовий запис № 765).

Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки зі сторони позивача.

Так, свідок ОСОБА_11 надала суду показання, що вона є матір`ю позивача. У 1983 році вона (маючи тоді дівоче прізвище ОСОБА_4 ) познайомилась із ОСОБА_3 , вона почали зустрічатись як пара, а через деякий час вона народила від ОСОБА_3 доньку позивача. При цьому ОСОБА_3 визнавав себе батьком дитини, супроводжував свідка до полового будинку та забирав з нього, а після цього вони почали проживати разом як сім`я, але без реєстрації шлюбу. При цьому на той час ОСОБА_11 втратила свідоцтво про народження, внаслідок чого не могла отримати паспорт та, відповідно, зареєструвати народжену нею дитину. У 1985 році вони із ОСОБА_3 припинили спільне проживання. У 1986 році свідок все ж таки отримала свідоцтво про народження дитини ОСОБА_12 , але відомості про батька її дитини як про ОСОБА_6 були внесені до актового запису та свідоцтво про народження з її слів. В подальшому ОСОБА_3 протягом всього життя ставився до позивача як до доньки, допомагав свідку як матері, але батьківство не оформлював.

Свідок ОСОБА_13 надала суду показання про те, протягом тривалого часу підтримує дружні стосунки з ОСОБА_14 та її родиною. У 1983 році ОСОБА_11 народила доньку, чому ОСОБА_3 дуже радів. У 1983-1985 рока вони із ОСОБА_3 проживали разом, ОСОБА_3 її ревнував та бив, і у 1985 році вони розійшлись, але із позивачем він продовжував спілкуватись.

Свідок ОСОБА_15 надала суду показання про те, що з 1980 року знайома та товаришує із ОСОБА_11 . Вона із ОСОБА_3 поводились як пара, ОСОБА_3 супроводжував її до пологового будинку та забирав нього. Два роки вони прожили разом, але потім розійшлись через сварку ОСОБА_3 із вітчимом ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_16 надала суду показання про те, що також з 1980 року знайома та товаришує із ОСОБА_11 . В тому числі свідок зустрічалась з ОСОБА_11 та ОСОБА_3 по святах, вони поводились як пара, але потім свідок переїхала до іншого села. У 1988 році свідок повернулась до с. Щасливе. Після того, як ОСОБА_11 та ОСОБА_3 припинили спільне проживання, вони продовжували жити так званим гостьовим шлюбом. ОСОБА_3 мав намір одружитись на ОСОБА_11 але чекав на виділення йому житла у м. Мелітополь. Однак в подальшому вони шлюб так і не уклали. До позивача ОСОБА_3 ставився як до доньки. Приблизно за рік до смерті ОСОБА_3 свідок спілкувалась з ним, і він висловлював бажання оформити батьківство щодо позивача, але соромився свого становища (жив окремо та самотньо, мав незначний дохід).

Також всім свідкам були пред`явлені для огляду надані позивачем речові докази: рожевий поліетиленовий пакет зі стікером зеленого кольору з надписом «окурок», в якому знаходиться лоток з недопалком, рожевий поліетиленовий пакет зі стікером зеленого кольору з надписом «Расческа», в якому знаходиться гребінець чорного кольору, рожевий поліетиленовий пакет зі стікером зеленого кольору з надписом «носки», в якому знаходяться панчохи чорного кольору, рожевий поліетиленовий пакет зі стікером зеленого кольору з надписом «рубашка», в якому знаходиться чоловіча рубашка світло-бузкового кольору; рожевий поліетиленовий пакет із стікером зеленого кольору з надписом «шапка», в якому знаходиться чорна в`язана шапка.

Під час цього огляду свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_17 впізнала сорочку та шапку як такі, що належали ОСОБА_3 . Свідок ОСОБА_16 впізнала лише шапку як таку, що належала ОСОБА_3 . Свідок ОСОБА_15 не впізнала жодного з пред`явлених їй предметів. При цьому позивачем не було надано порівняльних зразків речей, які пред`являлись для впізнання, через що жоден із свідків не зміг чітко вказати, за якими саме індивідуальними ознаками вони впізнають ту чи іншу річ як таку, що належала ОСОБА_3 .

Після дослідження речових доказів позивач та її представник заявили, що знімають з розгляду подане одночасно з позовної заявою клопотання про призначення судової експертизи на предмет встановлення відповідності ДНК позивача та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вважають, що вже досліджених судом доказів достатнього для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Відтак, відповідне експертне дослідження не призначалось і не проводилось.

Мотиви суду при ухваленні рішення по суті позову.

1.Щодо розгляду заявлених вимог в порядку позовного провадження.

Відповідно до ст. 293, 315 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, до яких закон відносить і факти родинних відносин між фізичними особами, підлягають розгляду в порядку окремого провадження.

Водночас частиною шостою статті 294 ЦПК України передбачено, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З наведеного випливає, що у разі наявності спору про право відповідні вимоги про встановлення факту родинних відносин підлягають розгляду в порядку позовного провадження.

ОСОБА_1 подала позов до ОСОБА_2 як до спадкоємиці ОСОБА_3 за законом, вважаючи себе спадкоємцем ОСОБА_3 за законом першої черги, обравши вимогу про встановлення факту батьківства способом захисту свого спадкового права.

У справі відсутні письмові докази звернення відповідача із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_3 , однак представник відповідача в судовому засіданні підтвердив факт такого звернення.

Таким чином, між сторонами виник спір про право спадкове, і тому він підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

До подібного висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду (надалі КЦС ВС) справі № 715/2537/19 (постанова від 30.09.2021).

2.Щодо норм матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних відносин

Відповідно до матеріалів справи, позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Пленум Верховного Суду України у Постанові від 15 травня 2006 №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п.3) роз`яснив, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми Кодексу про шлюб та сім`ю України.

Такий підхід застосовується у практиці КЦС ВС, наприклад, у постанові від 03.03.2021 у справі № 463/6372/19.

Відтак, посилання позивача у позовній заяві на ст. ст. 128, 130 Сімейного кодексу України та відповідні роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо практики їх застосування суд відхиляє як такі, що не підлягають застосуванню до спірних відносин.

Відповідно до ст. 55 КпШС України Якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також при неможливості встановити місце її проживання, запис про батька дитини провадиться за заявою батька.

При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також при неможливості встановити місце її проживання, запис відомостей про матір і батька дитини провадиться за правилами, викладеними в цій статті, за заявою осіб, зазначених у статті 163 цього Кодексу.

Статтею 53 КпШС України було передбачено, що походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи запису актів громадянського стану.

В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

При цьому суд не бере до уваги той факт, що позивач просила не «встановити факт батьківства», а «визнати певну особу батьком», оскільки некоректне формулювання вимог позову не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід щодо дослівного розуміння вимог позову як реалізованого способу захисту суперечить завданням цивільного судочинства.

3.Щодо належності, допустимості та достовірності наданих позивачем доказів

Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи.

Аналіз норми статті 53 КпШС України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 760/3977/15 (провадження № 61-2081зпв18) зазначено, що висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено й іншими доказами.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 лютого2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20).

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 543/738/16-ц (провадження№ 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року в справі № 641/9147/15 (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року в справі№ 225/6301/15-ц (провадження № 61-30047св18), від 12 грудня 2019 року в справі № 562/1155/18 (провадження № 61-11709св19).

Згідно із пунктом 4 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є юридичні факти.

До конклюдентної дії у цивільному праві належать дії особи, що виявляють її волю встановити правовідношення, але не у формі усного чи письмового волевиявлення, а своєю поведінкою, щодо якої можна зробити певний висновок про конкретний намір.

На переконання суду, позивач у цій справі не надала жодного достовірного доказу ані щодо вчинення ОСОБА_3 конкретних конклюдентних дій, які б свідчили про визнання ним батьківства щодо позивача, ані щодо спільного проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_3 та матір`ю позивача в період до її народження, ані щодо участі ОСОБА_3 у вихованні та утриманні позивача.

Показання допитаних в суді свідків, без підтвердження їх достовірності іншими засобами доказування, за даних обставин не можуть бути покладені в основу рішення про задоволення позовних вимог, оскільки з показань свідків неможливо достовірно встановити ані конкретний період часу, протягом якого мати позивача нібито проживала спільно із ОСОБА_3 , ані місце такого проживання, ані наявність у них спільного побуту та спільного господарства, ані характеру та розміру участі ОСОБА_3 у вихованні та утриманні позивача.

Зокрема, ані факт перебування ОСОБА_11 із ОСОБА_3 у романтичних відносинах (які не обов`язково могли супроводжуватись близькими стосунками), ані факти їх сумісного відвідування знайомих та товаришів як пари, ані факт радіння ОСОБА_3 тому, що у ОСОБА_11 народилась донька, ані факт супроводження її до пологового будинку (а ОСОБА_3 був водієм за професією), не вказують з достовірністю на батьківство ОСОБА_3 щодо позивача, оскільки з 1983 року, тобто протягом 38 років у позивача не залишилось жодного матеріального доказу цього.

Зокрема, позивач не надала ані довідок від органів місцевого самоврядування про місце проживання ОСОБА_14 та ОСОБА_3 у спірний період, ані довідок про склад їх сім`ї, ані письмових доказів на підтвердження участі ОСОБА_3 в утриманні позивача, ані лікарських документів, складених у зв`язку з народженням позивача, тощо.

Не зверталась позивач та її представник й до суду з клопотанням про витребування подібних доказів.

Від проведення судової молекулярно-генетичної експертизи позивач за власною ініціативою відмовилась.

За таких умов показання свідків дозволяють зробити лише припущення щодо існування обставин, про які вони повідомили. Навіть показання свідка ОСОБА_11 , яка прямо вказала на ОСОБА_3 як на батька своєї доньки, за відсутності доказів, які б підтверджували достовірність її показань, не можуть бути взяті до уваги, оскільки свідок ОСОБА_11 , як мати позивача, в кінцевому рахунку є непрямо заінтересованою в результаті розгляду справи.

Не доводить факту спорідненості між ОСОБА_3 та позивачем й те, що окремі свідки впізнали надані позивачем речі як речі ОСОБА_3 , оскільки належність цих речей ОСОБА_3 та володіння ними позивачем не підтверджують їх кровного споріднення.

За сукупністю в наявних у справі матеріалів позивач та її мати могли б вказати на будь-якого іншого чоловіка, який помер, як на батька позивача, і ступінь доведеності цього факту залишився би таким самим, як і щодо ОСОБА_3 .

Відповідно ж до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. 53, 55 Кодексу України про шлюб та сім`ю, керуючись ст. ст. 2, 7, 10, 12, 13, 81, 82, 84, 19, 141, 176, 263-265 Цивільного процесуального України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Оріхівська державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьком ОСОБА_1 , відмовити.

Речові докази: рожевий поліетиленовий пакет зі стікером зеленого кольору з надписом «окурок», в якому знаходиться лоток з недопалком, рожевий поліетиленовий пакет зі стікером зеленого кольору з надписом «Расческа», в якому знаходиться гребінець чорного кольору, рожевий поліетиленовий пакет зі стікером зеленого кольору з надписом «носки», в якому знаходяться панчохи чорного кольору, рожевий поліетиленовий пакет зі стікером зеленого кольору з надписом «рубашка», в якому знаходиться чоловіча рубашка світло-бузкового кольору; рожевий поліетиленовий пакет із стікером зеленого кольору з надписом «шапка», в якому знаходиться чорна в`язана шапка, - повернути ОСОБА_1 .

Повний текст рішення складений 05.11.2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення постанови апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення, а разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, - протягом 30 днів з вручення копії рішення.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.М. Мінаєв