Справа № 309/731/20
Провадження № 2/309/873/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2021 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Савицький С.А.

з участю секретаря судового засідання Гуржій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Король Надія Іванівна; приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь Сергій Іванович про визнання недійсним заповіту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Король Н.І., приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь С.І., в якому просив визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 .

Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 .

Позивач вважає, що волевиявлення ОСОБА_3 , який доводився йому батьком та склав 02.11.2018 року вказаний заповіт на користь своєї дружини не відповідало його дійсній волі, так як його батько перед смертю переніс два рази інсульти і був прикутий до ліжка і не в повній мірі міг усвідомлювати значення своїх дій.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити.

Відповідачка та її представник адвокат Габор Я.І. в судове засідання не з`явилися. Представник відповідачки ОСОБА_4 подала заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності відповідачки, позовні вимоги заперечили та просили у задоволенні позову відмовити.

Третя особа - приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь С.І. в судове засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Третя особа - приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Король Н.І. в судове засідання подала письмові пояснення, згідно яких просила розглядати справу у її відсутності. Позовні вимоги не визнала, посилаючись на наступні обставини. 02.11.2018 року до неї як приватного нотаріуса звернувся громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з наміром скласти заповіт. В усній бесіді перед посвідченням заповіту нотаріусом було встановлено дійсний намір заповідача, заповідач ОСОБА_3 правильно розумів значення своїх дій та наслідки. Складав заповіт на користь дружини ОСОБА_2 , та заповів їй будинок та прилеглу до нього земельну ділянку. Будь-яких сумнівів, що заповідач знаходиться під впливом фізичного чи психічного насильства чи через стійкий розлад здоров`я не усвідомлює значення своїх дій, в нотаріуса під час розмови не виникло. При посвідченні заповіту нотаріусом було з`ясовано обсяг цивільної дієздатності ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.43 ЗУ «Про нотаріат» установлено особу заповідача та внаслідок її переконаності після проведеної усної бесіди та проведених нею роз`яснень наслідків вчинення нотаріальної дії, нею було посвідчено заповіт. При цьому сумнівів у здатності заповідача усвідомлювати значення своїх дій, виходячи з того, що цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання у неї не було.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін, без фіксування судового процесу.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 , який доводився батьком позивачу ОСОБА_1 та чоловіком відповідачці ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до статей 1233, 1234 ЦК України ( в редакції чинній на час укладання заповіту), заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Загальні вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтями 1247, 1248 ЦК України, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

02.11.2018 року ОСОБА_3 склав заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Король Н.І. Згідно даного заповіту у випадку смерті ОСОБА_3 заповів житловий будинок з надвірними спорудами та прилеглу до нього земельну ділянку, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_2 .

Частина перша статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 цього ЦК України.

Стаття 203 ЦК України визначає наступні вимоги: зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Заповіт, як односторонній правочин відповідає загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів.

Заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсним заповіт може бути визнаний у випадках, в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

З матеріалів справи вбачається, що заповіт ОСОБА_3 від 02.11.2018 року посвідчено приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Король Н.І. Заповіт складено зі слів ОСОБА_3 . Заповіт прочитаний та власноручно підписаний ним у присутності нотаріуса. Особу заповідача нотаріусом встановлено, його дієздатність перевірено.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними» роз`яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння, тощо).

Так, судом не було встановлено тих обставин, що спадкодавець станом на 02.11.2018 року, тобто під час складання заповіту, не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, оскільки, як було зазначено вище, при складанні заповіту його дієздатність перевірено.

В судовому засіданні встановлено, що волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі, що було відображено в заповіті від 02.11.2018 року. Позивачем не доведено протилежного.

З письмових пояснень нотаріуса ОСОБА_5 вбачається, що перед посвідченням заповіту нотаріусом було встановлено дійсний намір заповідача, заповідач ОСОБА_3 правильно розумів значення своїх дій та наслідки. Будь-яких сумнівів, що заповідач знаходиться під впливом фізичного чи психічного насильства чи через стійкий розлад здоров`я не усвідомлює значення своїх дій, в нотаріуса під час розмови не виникло. При посвідченні заповіту нотаріусом було з`ясовано обсяг цивільної дієздатності ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.43 ЗУ «Про нотаріат» установлено особу заповідача та внаслідок її переконаності після проведеної усної бесіди та проведених нею роз`яснень наслідків вчинення нотаріальної дії, нею було посвідчено заповіт. При цьому сумнівів у здатності заповідача усвідомлювати значення своїх дій, виходячи з того, що цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання у неї не було.

Підстав не довіряти таким поясненням нотаріуса у суду немає, іншими доказами вони не спростовані.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 1247 ЦК України заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки відсутні, передбачені ст. 1257 ЦК України підстави для визнання заповіту недійсним.

За вказаних обставин, відсутні законні підстави для визнання судом вказаного заповіту недійсним. Тому, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 76-81, 89, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1233, 1241, 1247, 1251, 1254, 1257 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Король Надія Іванівна; приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь Сергій Іванович про визнання недійсним заповіту, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: Савицький С.А.