Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/952/18

25 жовтня 2021 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретарів - Кушнірчук М.Д.,

Нагорняк Г.М.,

з участю: представника позивача, адвоката - Госедло О.Д.,

представника відповідача: Пасічнянської сільської ради

Надвірнянського району Івано-Франківської області - Калинюка М.М.,

представника відповідача: ОСОБА_1 , адвоката - Капака В.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна справу за позовом ОСОБА_2 до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - відділ у Надвірнянському районі Міськрайонного управління у Надвірнянському районі та м.Яремче Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішень сесії сільської ради і зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

11.05.2018 року ОСОБА_3 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішень сесії сільської ради і зобов`язання вчинити дії.

Просили суд ухвалити рішення, яким:

- визнати протиправним та скасувати рішення XI сесії Пасічнянської сільської ради від 11.01.2017 року №268-11/2017 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, громадянину ОСОБА_1 , щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,25 га в АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства»;

- визнати протиправним та скасувати рішення XIV сесії Пасічнянської сільської ради від 24.05.2017 року №321-14/2017 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 , площею 0,1499 га в АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства»;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний

номер: 35492203 від 01.06.2017 року;

- зобов`язати Пасічнянську сільську раду розглянути та прийняти рішення про

надання дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_3 щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,08 га в АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку;

- зобов`язати Пасічнянську сільську раду розглянути та прийняти рішення про

надання дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_2 щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,08 га в АДРЕСА_1 », для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Також просили стягнути на їх користь судові витрати по справі.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23.07.2018 року по даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено відділ у Надвірнянському районі Міськрайонного управління у Надвірнянському районі та м.Яремче Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області.

Згідно ухвали суду від 03.06.2021 року прийнято відмову позивача ОСОБА_3 від позову по справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - відділ у Надвірнянському районі Міськрайонного управління у Надвірнянському районі та м.Яремче Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування рішень сесії сільської ради і зобов`язання вчинити дії та закрито провадження у даній справі, в частині позовних вимог позивача ОСОБА_3 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві та просили їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_1 і його представник в судовому засіданні позов не визнали, підтримали поданий відзив на позовну заяву та просили відмовити ОСОБА_2 в задоволенні його позовних вимог за їх безпідставністю, а також стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати.

Також, представник відповідача зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними. Зокрема, заява ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є колективним зверненням, що не відповідає формі заяви щодо передачі земельної ділянки у власність, в даній заяві не зазначена площа та цільове призначення земельної ділянки, яку хотіли отримати позивачі. Крім того, відповідач ОСОБА_1 подав заяву про надання йому земельної ділянки у власність раніше позивачів, тому вона і підлягала першочерговому розгляду.

Разом з тим, під час проведення судових дебатів представник відповідача зазначив, що у відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України, докази про оплату ОСОБА_1 правничої допомоги будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Представник відповідача: Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області Калинюк М.М. в судовому засіданні пояснив, що при наданні ОСОБА_1 у власність земельної ділянки сільська рада діяла в спосіб та в межах визначених чинним законодавством та згідно своїх повноважень.

Вказав, що дана земельна ділянка не входила в спадкову масу ОСОБА_4 , і відносилась до земель запасу сільської ради. Оскільки позивач є учасником бойових дій, він має право на отримання земельної ділянки з цільовим призначенням для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, а не для ведення особистого сільського господарства.

Також при прийнятті оскаржуваних рішень сільською радою було дотримано процедуру та порядок розгляду питання передачі у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 .

Просив суд відмовити ОСОБА_2 в задоволенні його позовних вимог у зв`язку з безпідставністю.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи та за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 2 ст.77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У своїх позовних вимогах позивач посиляється на те, що Пасічнянська сільська рада порушила його право на першочергове забезпечення земельною ділянкою і перивищила свої повноваження, надавши незаконно у власність земельну ділянку відповідачу ОСОБА_1 .

На його думку, рішення Пасічнянської сільської ради від 11.01.2017 року №268-11/2017 та рішення від 24.05.2017 року №321-14/2017, прийняті з порушенням вимог чинного законодавства України, яке регулює питання передання земельної ділянки у власність, основ містобудування та містобудівної діяльності, гарантії соціального захисту учасників бойових дій і одночасно цим рішенням порушено охоронюваний його інтерес.

Підсумовуючи, позивач зазначає, що правові передумови для визнання незаконними та скасування вище вказаних рішень Пасічнянської сільської ради полягають в тому, що орган місцевого самоврядування не мав жодних підстав передбачених законом для прийняття рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,25 га., для ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 та рішення про затвердження даного проекту землеустрою від 24.05.2017 року №321-14/2017, а тому просить суд задоволити його позовні вимоги.

Разом з тим, суд констатує наступне:

Згідно ч.ч.1, 2 ст.19 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 ЗК України (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Згідно пункту «а» ч.3 даної статті, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

У відповідності до ч.1 ст.23 ЗК України, землі, придатні для потреб сільського господарства, повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання.

Частиною 1 ст.78 ЗК України, визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Суб`єктами права власності на землю відповідно до ст.80 ЗК України є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно пункту «б» ч.1 ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ч.1, п.«а» ч.2 ст.83 ЗК України, (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

В судовому засіданні встановлено, що спірна земельна ділянка, орієнтовною площею 0,25 га., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована за задресою: АДРЕСА_1 .

Дана земельна ділянка згідно рішення Пасічнянської сільської ради за №15 від 18.04.1996 року була передана ОСОБА_5 . Після смерті останнього головою господарства за адресою: АДРЕСА_1 (згідно погосподарської книги №3, №0350-1), залишилась його дружина ОСОБА_4 , яка користувалась вказаною земельною ділянкою, однак на момент виникнення спірних правовідносин також померла.

Судом також з`ясовано, що на спірну земельну ділянку правовстановлюючий документ на ім`я ОСОБА_4 не виготовлявся і тому дане майно не входило до складу спадщини після смерті останньої. Дана земельна ділянка не обліковувалась ні за ким і земельний податок за неї не сплачувався, тобто вона відносилась до земель запасу Пасічнянської сільської ради.

05.01.2017 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,25 га., для ведення особистого селянського господарства, в АДРЕСА_1 . Копія даної заяви міститься в матеріалах справи (а.с.24).

Також, на наступний день із аналогічною спільною заявою до сільської ради звернулись ОСОБА_2 , відповідач по справі та ОСОБА_3 відповідач по даній справі, провадження відносно позовних вимог якого закрито.

Однак суд зазначає, що у позовній заяві позивач посилається на те, що він одночасно із відповідачем, тобто 05.01.2017 року, подав вказану вище заяву, проте як вбачається із долученої самим же позивачем копії даної заяви, вона подана 06.01.2017 року, що підтверджується кутовим штампом вхідної кореспонденції Пасічнянської сільської ради (а.с.10).

В подальшому, зазначені заяви були заслухані на засіданні комісії з питань земельних відносин, лісового господарства та екології Пасічнянської сільської ради і в результаті вирішено рекомендувати депутатам надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,25 га., в АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 , тобто відповідачу по справі, що відображено у витягу із протоколу даного засідання (а.с.12).

11.01.2017 року на засіданні XI сесії VII демократичного скликання Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області були оголошені та розглянуті заяви сторін по справі і шляхом поіменного голосування прийнято рішення за №268-11/2017 про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,25 га., в АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства (а.с.13, 14).

24.05.2017 року на засіданні XIV сесії VII скликання Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, було затверджено проект землеустрою, щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1499 га., в АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства (а.с.18, 19).

В процесі судового розгляду також з`ясовано, що позивач на підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що він являється учасником бойових дій, а тому відповідно до ч.14 ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має переважне право на виділення йому земельної ділянки.

Водночас суд констатує, що у відповідності до абз.1 ч.14 ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на який як на підставу своїх вимог посилається позивач, учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Як встановлено в ході розгляду справи, спірна земельна ділянка, являється земельною ділянкою із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства і тому у відповідності до ч.1 ст.23 ЗК України, повинна бути надана насамперед для сільськогосподарського використання.

Таким чином, на думку суду, оскільки вказана земельна ділянка має інше цільове призначення ніж визначене абз.1 ч.14 ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», то в даному випадку у позивача відсутнє першочергове право на відведення йому спірної земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Встановлені обставини не спростовані в судовому засіданні показаннями допитаних в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які пояснили, що в певний період часу родина ОСОБА_8 користувалася спірною земельною ділянкою, а саме косили траву, заготовляли сіно, однак на яких правових підставах останні використовували вказану земельну ділянку, свідкам не відомо.

Разом з тим, допитана в якості свідка ОСОБА_9 суду повідомила, що дійсно ОСОБА_1 на початку 2017 року подав заяву до Пасічнянської сільської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку орієнтовною площею 0,25 га., для ОСГ. А саме зробив обміри даної земельної ділянки, підписав межівників-користувачів даної земельної ділянки і подав заяву на сесію.

Рішенням сесії, шляхом поіменного голосування дана земельна ділянка була надана ОСОБА_1 у приватну власність.

Показання свідка ОСОБА_9 логічні та послідовні, а тому не викликають сумніву в їх правдивості.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування.

Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

При ухваленні рішення у справі суд враховує приписи Конституції України (ст.41) щодо гарантії права кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.

Таким чином, суд прийшов до переконання, що спірна земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , призначена для ведення особистого селянського господарства, могла бути передана у приватну власність відповідачу ОСОБА_1 і підстав для визнання протиправними та скасування відповідних рішень сесії сільської ради судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем ОСОБА_2 своїх позовних вимог.

З огляду на всі зазначені вище, повно та всебічно з`ясовані обставини, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що взадоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - відділ у Надвірнянському районі Міськрайонного управління у Надвірнянському районі та м.Яремче ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування рішень сесії сільської ради і зобов`язання вчинити дії, слід відмовити.

На підставі наведеного, ст.ст.15, 16, 325 ЦК України, ст.ст.19, 22, 23, 78, 80, 81, 83, 152, 158 ЗК України, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 82, 89, 258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - відділ у Надвірнянському районі Міськрайонного управління у Надвірнянському районі та м.Яремче Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування рішень сесії сільської ради і зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

складено 04.11.2021 року.