Житомирський апеляційний суд
Справа №284/981/20 Головуючий у 1-й інст. Піщуліна І. С.
Категорія 39 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.

суддів: Миніч Т.І., Микитюк О.Ю.,

розглянувши без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження в м. в м.Житомирі цивільну справу №284/981/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Народицького районного суду Житомирської області від 14 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Піщуліної І.С.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулось до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 5 липня 2012 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладений договір, згідно з яким банк надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

ОСОБА_1 підписав заяву, відповідно до якої погодився з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. При укладенні вказаного договору відповідач надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Разом з тим, свої зобов`язання за фактичне використання кредитних коштів він належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 20 вересня 2020 року утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 10179 грн. 90 коп., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 6740 грн. 76 коп., 1449 грн. 36 коп. заборгованості за відсотками, які нараховані відповідно до ст.625 ЦК України, а також 1989 грн. 78 коп. пені.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 10179 грн. 90 коп.

Рішенням Народицького районного суду Житомирської області від 14 січня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі АТ «КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що ОСОБА_1 своєчасно не сплачував кошти за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої підтверджується розрахунком та випискою з рахунку, які є належними доказами. Кредитні кошти були перераховані на рахунок відповідача, він користувався цими коштами й частково погашав заборгованість. Розрахунок заборгованості ним не спростовано.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 5 липня 2012 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк".

Звертаючись до суду з даним позовом, банк посилався на ту обставину, що відповідач належним чином не виконує кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 20 вересня 2020 року утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 10179 грн. 90 коп., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 6740 грн. 76 коп., 1449 грн. 36 коп. заборгованості за відсотками, які нараховані відповідно до ст.625 ЦК України, а також 1989 грн. 78 коп. пені.

Відповідно до ст.ст. 1054, 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За правилами ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ч.1 ст.638 ЦК України закріплена норма, згідно з якою договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні кредитного договору сторони не погодили розмір кредитного ліміту, та порядок й умови нарахування відсотків та неустойки за неналежне виконання кредитних зобов`язань. Також суд зазначив, що матеріали справи не містять доказів щодо розміру простроченої заборгованості за тілом кредиту.

Однак, поза увагою суду залишилось наступне.

Так, долучена до матеріалів справи виписка з рахунку свідчить про те, що ОСОБА_1 здійснив активацію кредитних карток № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , користувався кредитними коштами з власної ініціативи, частково погашав заборгованість за кредитним договором.

У вказаній виписці також міститься інформація про те, що кредитний ліміт неодноразово збільшувався, у подальшому, 23 червня 2018 року, становив 5000 грн. Оскільки відповідач не поветрав тіло кредиту, виникла заборгованість у розмірі 6740 грн. 76 коп.

Окрім того, наявний в матеріалах справи розрахунок свідчить про те, що заборгованість за простроченим тілом кредиту становить 6740 грн. 76 коп.

Доказів на спростування розміру заборгованості суду не надано.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до вказаної норми підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Водночас, пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 4 липня 2018 року №75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка з рахунку є належним доказом щодо розміру заборгованості за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами у справі, про що неодноразово зазначав Верховний Суд ( постанови від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 22 вересня 2021 року у справі №128/2267/20-ц та ін.) .

Враховуючи ту обставину, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачеві не повернуті, а також з огляду на зміст ч.2 ст.530 ЦК України, якою перебачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, в даному випадку позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 6740 грн. 76 коп.

Що стосується позовних вимог про стягнення відсотків, які нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України, слід зазначити наступне.

Так, відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, протягом строку дії договору позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю відсотки за користування позикою, а також передбачену договором неустойку за неналежне виконання кредитних зобов`язань. Після закінчення строку кредитування права кредитодавця можуть бути захищені шляхом нарахування відсотків у порядку, передбаченому ч.2 ст.625 ЦК України.

Надана банком довідка свідчить про те, що термін дії картки, яка була видана на підставі поданої відповідачем заяви від 5 липня 2012 року, встановлений до травня 2022 року. Отже, на час звернення до суду з цим позовом строк повернення всієї суми боргу ще не закінчився, відтак відсутні підстави для застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України та стягнення трьох процентів річних у розмірі 1449 грн. 36 коп.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 1989 грн. 78 коп., оскільки позивачем не надано доказів того, що між сторонами кредитного договору погоджено порядок та умови нарахування неустойки.

Наявні в матеріалах справи витяги з Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку передбачають право банку нараховувати пеню за порушення умов кредитного договору, проте вказані Тарифи та Умови не підписані відповідачем. Відтак, суд першої інстанції обгрунтовано не взяв їх до уваги.

Таким чином рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення простроченого тіла кредиту слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення,- про стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за простроченим кредитом у розмірі 6740 грн. 76 коп.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково ( на 66,21 %), на користь позивача підлягає стягненню 1391 грн. 73 коп. судового збору.

В решті рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Народицького районного суду Житомирської області від 14 січня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати простроченого кредиту ,- скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк « ПриватБанк» ( 01001, м. Київ, вул. Грушевського, №1- Д,, ) 6740 грн. 76 коп. заборгованості за кредитним договором та 1391 грн. 73 коп. судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: