ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7135/21 Справа № 178/591/21 Суддя у 1-й інстанції - Лісняк В. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення боргу з ОСОБА_1

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут»

на ухвалу Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

08 червня 2021 року «Дніпропетровськгаз збут» звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу з ОСОБА_1 .

Ухвалою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2021 року відмовлено у видачі судового наказу на підставі п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України.

В апеляційній скарзі заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити цивільну справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів та порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Вказує, що в заяві про видачу судового наказу здійснено посилання на Правила постачання природного газу, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30.09.2015 року № 2496 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за № 1382/27827 (далі - Правила постачання).

Відповідно до Правил постачання, а саме пункту 2 розділу ІІІ, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між споживачем та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України (тобто є публічним) шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті регулятора та постачальника і не потребує двосторонньої форми договору.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Правил, для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» в установленому порядку. Споживачу ОСОБА_1 надіслало заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта за формою, встановленою додатком 1 до Типового договору постачання природного газу побутовим споживача, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2500, які є однаковими для всіх споживачів України, для підписання заяви-приєднання до умов Договору.

Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору є часткова сплата споживачем рахунків ТОВ «Дніпропетровськгаз збут».

Заявником було надано суду першої інстанції Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, заявою-приєднання підписаною ОСОБА_1 , фактичним споживанням природного газу та оплатою рахунків за газопостачання.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала, яка зазначена у п.1 ч.1 ст. 353 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції, виходив з того, що заявником подано суду типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, який не містить найменування постачальника, його реквізити, не надано доказів, що ОСОБА_1 є споживачем послуг, та доказів укладання відповідного договору про надання послуг з клієнтом-споживачем ОСОБА_1 , не надано правовстановлюючих документів на будинок споживача.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог ст. 163 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: документ, що підтверджує сплату судового збору; документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, до заяви про видачу судового наказу ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» було надано роздруківку Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам з сайту http://zakon.rada.gov.ua; Крім того, на підтвердження фактичного споживання природного газу боржником, заявником було надано розрахунок суми заборгованості, індексу інфляції, 3% річних, інформацію про оплату, довідку про зареєстрованих осіб та копію досудового попередження.

Разом із тим, спірні правовідносини регулюються спеціальним законодавством, а саме: частиною першою ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому законом порядку.

Підстави та порядок постачання природного газу побутовому споживачу визначені Правилами постачання природного газу, які затвердженіпостановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496.

Відповідно до розділу III даних Правил, підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є наявність у побутового споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу побутовим споживачам та дотримання його умов.

Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633,634,641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам з персоніфікованими даними щодо споживача та його об`єкта за формою, встановленою додатком 1 до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року N 2500.

За відсутності зауважень до персоніфікованих даних у заяві-приєднанні та її змісту побутовий споживач зобов`язаний підписати заяву-приєднання та повернути один її примірник постачальнику. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил, що має підтверджуватися документально, за умови, що у споживача відсутній інший діючий постачальник.

У разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником, споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Матеріали справи містять фінансовий стан особового рахунку боржниці, із даного письмового доказу про фінансовий стан особового рахунку абонента ОСОБА_1 слідує, що оплата послуг газопостачання здійснена за період з 12.2018 по 02.2021 у сумі 953, 88 грн.

У апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що фактом згоди споживача про приєднання до умов договору є частково сплачений споживачем рахунок постачальника за поставлений природний газ.

Суд першої інстанції не звернув увагу на положення спеціального законодавства, що регулюють спірні правовідносини у галузі постачання природного газу побутовим споживачам та його оплати, а також не надав належної оцінки документу про фінансовий стан особового рахунку НОМЕР_1 абонента ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з яким, за період з 01.12.2018 по 01.02.2021, він сплатив суму 953,88 грн., що призвело до помилкової відмови у видачі судового наказу.

ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року в справі Шишков проти Росії).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року в справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, оскаржувану ухвалу не можна визнати законною, у зв`язку із чим вона підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням справи для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» - задовольнити.

Ухвалу Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2021 року про відмову у видачі судового наказу - скасувати та направити цивільну справу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення боргу з ОСОБА_1 до суду першої інстанції, для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: