Справа № 139/223/21
Провадження № 22-ц/801/2129/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Тучинська Н. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 рокуСправа № 139/223/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,

за участі секретаря судового засідання Михайленко А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 04 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Тучинської Н. В. в приміщенні суду в смт. Муровані Курилівці, -

в с т а н о в и в :

15 березня 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося у суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 17 жовтня 2019 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 17 жовтня 2019 року, отримав картку типу : преміальна картка Infinite (кредитний ліміт 80000 грн).

Відповідно до умов договору, позивач надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач своє зобов`язання по щомісячному платежу для погашення заборгованості по кредиту належним чином не виконує. Станом на 20 січня 2021 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість перед Банком за кредитом на загальну суму 620 162 грн 80 коп, в тому числі: 566 855 грн 42 коп заборгованість за кредитом, 158217 грн 50 коп - заборгованість за простроченим тілом кредита; 28888 грн 80 коп заборгованість за нарахованими відсотками, 24418 грн 58 коп заборгованість за простроченими відсотками.

Виходячи з наведеного, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 17 жовтня 2019 року станом на 20 січня 2021 року в розмірі 620162,80 грн.

Заочним рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 04 червня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором кредиту без номера від 17 жовтня 2019 року станом на 20 січня 2021 року в розмірі 620162 грн 80 коп та судові витрати в сумі 9 302 грн 44 коп, а всього 629 465 (шістсот двадцять дев`ять тисяч чотириста шістдесят п`ять) грн 24 коп.

22 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 04 червня 2021 року.

Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 26 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 04 червня 2021 року без задоволення.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що із анкети-заяви незрозуміло по якому рахунку, який відкрито на ім`я ОСОБА_2 , позивач розраховує розмір ймовірної заборгованості за кредитом. Позовна заява не містить реквізити платіжної картки, за якими відповідач мав би здійснити контр розрахунок ймовірної заборгованості. У виписці за договором № б/н від 22 січня 2021 року першою датою обробки є 30 серпня 2018 року, проте кредитні правовідносини виникли між сторонами 17 жовтня 2019 року, а в розрахунку заборгованості за кредитним договором першою датою зазначено 27 січня 2020 року.

Вимоги банку про стягнення процентів не ґрунтуються на умовах договору та є безпідставними, оскільки відповідачем не було підписано Умов та правил надання банківських послуг, які передбачали сплату процентів, пені, комісії, а також, що відповідач підписуючи анкету-заяву погодився та приєднався до умов та правил надання банківських послуг.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

20 жовтня 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , у якому адвокат зазначає, що оскільки ними не отриманий відзив на апеляційну скаргу, з метою реалізації права на судовий захист та законних інтересів скаржника просить надіслати на їх адресу відзив та відкласти судове засідання.

22 жовтня 2021 року на адресу адвоката Ковдій М.С. було направлено повідомлення про те, що відзив на апеляційну скаргу від Банку не надходив.

Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, хоча були повідомленні належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність поважних причин неявки апелянта та його адвоката до суду, колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» Рой В. Л. заперечив проти апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 03 листопада 2021 року представником АТ КБ «ПриватБанк» Роєм В. Л. подано письмові пояснення, в яких зазначається про безпідставність апеляційної скарги, у зв`язку з чим АТ КБ «ПриватБанк» просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк», переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заочне рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

17 жовтня 2019 року між Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір без номера у вигляді заяви позичальника. Предметом договору є кредитний ліміт у розмірі 580 000 гривень з базовою відсотковою ставкою у пільговий період 0,00001% річних із розрахунку 360 днів у році. У заяві зазначено, що ОСОБА_1 згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг та що він ознайомлений з ними та з іншими умовами кредитування. Таким чином, невід`ємною частиною Договору між сторонами є Умови і Правила надання банківських послуг та витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 20 січня 2021 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість перед банком за кредитом на загальну суму 620 162 грн 80 коп, в тому числі: 566 855 грн 42 коп заборгованість за кредитом, в т. ч. 408637,92 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 158217 грн 50 коп - заборгованість за простроченим тілом кредита; 28888 грн 80 коп заборгованість за нарахованими відсотками, 24418 грн 58 коп заборгованість за простроченими відсотками.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є доведені відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України. Відповідачем не спростовано належними доказами наявність заборгованості перед банком, не доведено факт виконання зобов`язань за кредитом, зокрема, по сплаті тіла кредиту та відсотків.

Висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, щодо відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Звертаючи з позовом АТ КБ «ПриватБанк» подало на підтвердження позовних вимог наступні документи: розрахунок заборгованості за договором № б/н від 17 жовтня 2019 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , станом на 20 січня 2021 року /а. с. 9-11/, виписку за договором № б/н станом на 22 січня 2021 року /а. с. 12-27/, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 /а. с. 28/, довідку між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 про надання кредитні картки /а. с. 29/; анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк від 17 жовтня 2019 року /а. с. 30/, копію паспорта споживчого кредиту від 17 жовтня 2019 року /а. с. 31-34/, копію витягу з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток, копію витягу з Умов та Правил надання банківських послуг /а. с. 35-67/.

Вінницький апеляційний суд вважає правомірним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки в матеріалах справи наявна копія підписана відповідачем паспорту споживчого кредиту від 17 жовтня 2019 року /а. с. 31-34/, в якому також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема процентна ставка.

Ураховуючи викладене, оскільки сторонами було погоджено, зокрема процентну ставку, її розмір і порядок нарахування, тому суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем доведено позовні вимоги.

Відповідачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надано доказів на спростування розрахунку заборгованості, а тому він обґрунтовано взятий до уваги судом першої інстанції. Клопотання про призначення експертизи для визначення дійсного розміру заборгованості по кредиту відповідачем не заявлялось.

Тобто, обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності.

Аргументи апеляційної скарги про те, що із анкети-заяви незрозуміло по якому рахунку, який відкрито на ім`я ОСОБА_2 , позивач розраховує розмір ймовірної заборгованості за кредитом, а позовна заява не містить реквізити платіжної картки, за якими відповідач мав би здійснити контр розрахунок ймовірної заборгованості, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки із копії виписки за договором № б/н станом на 22 січня 2021 року /а. с. 12-27/ прослідковується за якими рахунками позивачем здійснено нарахування заборгованості за кредитним договором. При цьому, судом апеляційної інстанції враховується те, що відповідач користувався кредитним коштами, погашав частково заборгованість, а тому був обізнаний про рахунок, за яким йому надавався кредит, а також про умови кредитування.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у виписці за договором № б/н від 22 січня 2021 року першою датою обробки є 30 серпня 2018 року, проте кредитні правовідносини виникли між сторонами 17 жовтня 2019 року, суд апеляційної інстанції не вважає такими, що спростовують правильні висновки суду першої інстанції, оскільки 04 вересня 2018 року відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 та видано картку, а 10 вересня 2018 року видано ще одну картку за номером НОМЕР_2 для користування тим же рахунком. У подальшому преміальний картковий рахунок відповідача, після підписання ним анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту від 17 жовтня 2019 року було переведено на умови обслуговування типу Infinite (кредитний ліміт до 800000 грн). Для обліку нарахувань за картковим рахунком № НОМЕР_1 було відкрито позичковий рахунок № НОМЕР_3 . Суду надана виписка по вказаним рахункам станом на 22 січня 2021 року, а не за договором. У виписці, яка є первинним документом, відображено всі операції за рахунком № НОМЕР_1 та № НОМЕР_3 .

Доводи апеляційної скарги про те, що в розрахунку заборгованості за кредитним договором першою датою зазначено 27 січня 2020 року, суд апеляційної інстанції не вважає такими, що свідчать про неправильний розрахунок АТ КБ «ПриватБанк», оскільки згідно виписки в цей день (27 січня 2020 року) заборгованість, що обліковувалась на рахунку відповідача зменшилась до 0, а тому і розрахунок розпочатий з цієї дати.

Твердження апеляційної скарги про те, що вимоги банку про стягнення процентів не ґрунтуються на умовах договору та є безпідставними, оскільки відповідачем не було підписано Умов та правил надання банківських послуг, які передбачали сплату процентів, пені, комісії, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки розмір процентів був погоджений між сторонами, про що свідчить копія паспорту споживчого кредиту від 17 жовтня 2019 року підписаного відповідачем.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, а також те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відтак судовий збір сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги слід залишити за відповідачем.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 04 червня 2021 року у даній справі залишити без змін.

Поновити дію заочного рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 04 червня 2021 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 04 листопада 2021 року.