Справа № 369/8229/21
Провадження №2/369/4506/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2021 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєва І.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №369/8229/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договір дарування, -

ВСТАНОВИЛА:

15 червня 2021 року позивач ОСОБА_1 , звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договір дарування.

Того ж дня позивачем було подано заяву про забезпечення позову.

Згідно розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. щодо повторного автоматичного розподілу справи №523 від 06 жовтня 2021 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 06 жовтня 2021 року, який проведений, у зв`язку з прийняттям рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 21 липня 2021 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді ОСОБА_4 та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді внесення подання Вищій раді правосуддя про звільнення з посади судді; відсторонення судді ОСОБА_4 від здійснення правосуддя, дану справу передано для розгляду судді Фінагеєвій І.О.

08 жовтня 2021 року Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_5 було постановлено прийняти до провадження цивільну справу №369/8229/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договір дарування та продовжити підготовче провадження та призначити підготовче судове засідання в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області

Заява ОСОБА_1 про забезпечення позову мотивована тим, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду знаходиться цивільна справа №369/8229/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договір дарування.

У січні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво- Святошинського районного суду Київської області суду з позовом до ОСОБА_6 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики. Ухвалою суду від 20 лютого 2020 року у справі №369/205/20 відкрито загальне позовне провадження у справі. ОСОБА_2 була залучена у справі №369/205/20 в якості співвідповідача, адже є наявними всі правові підстави вимагати від неї солідарного стягнення запозичених сум, як і з її чоловіка ОСОБА_6 . З метою забезпечення позовних вимог одночасно з пред`явленим позовом було подано заяву про забезпечення позову, в якій Позивач просив суд накласти арешт, зокрема, на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2020 року у справі №369/205/20 відмовлено у задоволені заяви позивача про забезпечення позову, однак Постановою Київського апеляційного суду від 09 червня 2020 року за результатом апеляційного перегляду справи вище вказану ухвалу було скасовано і прийнято нову постанову, якою накладено арешт в тому числі на будинок ОСОБА_6 . Постановою Верховного суду від 18 березня 2021 року Постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2020 року залишено без змін, чим підтверджено законність і обґрунтованість рішення суду про накладення арешту на будинок ОСОБА_2 . Усі вищевказані рішення судів є викладеними і публічно доступними в Єдиному державному реєстрі судових рішень, їх тексти додаються.

Однак, за 4 дні до дати ухвалення Постанови Київського апеляційного суду від 09 червня 2020 року, якою накладено арешт на будинок ОСОБА_6 , вона за договором дарування №1348 від 05 червня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво- Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйовою Т. А., відчужила свій будинок своєму сину ОСОБА_3 . Ця інформація підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно.

Позивач у поданій заяві вказує, що на його переконання з метою уникнення виконання вищевказаного зобов`язання з повернення Позивачу позики Відповідач ОСОБА_2 вчинила відчуження свого будинку на користь близького родича, у зв`язку з чим відповідач ОСОБА_3 після відкриття провадження у цій справі з огляду на ризик задоволення позову у справі №369/205/20, його значну ціну 7555593,04 грн. - може здійснити відчуження належного тепер йому на праві власності будинку іншій особі, цим самим ускладнивши звернення стягнення на цей будинок, адже вже є наявним вчинений факт відчуження будинку, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги позивача. ОСОБА_3 не є стороною у справі, тому наразі неможливо забезпечити позов накладенням арешту на будинок в межах справи №369/205/20.

Слід зазначити, що позивач надав суду докази відчуження і переходу права власності на будинок, яке виникло в межах справи №369/205/20, та стало підставою звернутися з новим позовом. Водночас, наразі неможливо надати докази намірів відчуження і переходу права власності на цей будинок за умови, якщо відповідач, ОСОБА_3 у дійсності не вчиняв таких дій, але ці дії бути здійснені відповідачем у будь-який момент надалі. Доказом недобросовісної поведінки відповідача ОСОБА_7 є неповернення позики тривалий строк (на даний час більше 3 роки з дня отримання вимоги), а також відчуження свого будинку на користь близького родича з метою уникнення виконання вищевказаного зобов`язання з повернення позики.

Отже, наразі є наявними підстави застосувати забезпечення позову як захід щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача задля забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення і попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При цьому, застосування забезпечення позову може бути скасоване будь-коли за наявності відповідних підстав, водночас, незастосування цих заходів на даному етапі може остаточно допустити ризик відчуження майна відповідачем і цим самим неможливість надалі виконання рішення суду у справі №369/205/20 на користь позивача.

Крім того, застосування забезпечення позову жодним чином не позбавляє відповідача права власності на його будинок, а лише запобігає можливості його відчуження до прийняття остаточного рішення у справі і запобігає виникненню потенційних труднощів у подальшому реального та ефективного виконання судового рішення.

Позивач відзначає, що такий спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та буде гарантією у випадку задоволення заявленого позову виконати рішення суду. Інакше, дізнавшись про це й судовий спір, відповідачі не будуть обмежені у можливості здійснити відчуження своєї нерухомості, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Тому на підставі вище наведеного позивач просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 224, що належить ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ).

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд проводить розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали цивільної справи суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 1 статті 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Слід зазначити, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Таким чином, невжиття заходу забезпечення позову може призвести до порушення охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, утруднення виконання рішення суду попередженням потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2020 року у справі №520/5745/18.

Позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача. Невжиття заходу до забезпечення позову може призвести до того, що ухиляючись від майбутнього виконання рішення суду у даній справі, відповідач зможе здійснити відчуження спірного майна на користь інших осіб, що призведе до затягування розгляду справи та обмеження прав позивача на судовий ефективний судовий захист.

При цьому, накладення арешту на спірне майно до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідача на володіння та користування майном, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

При цьому суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачу, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

На підтвердження викладених у заяві обставин, заявником надана інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 256854290 від 17 травня 2021 року, згідно якої відповідачу ОСОБА_3 на праві власності належить будинок загальною площею 288,7 кв.м та житловою площею 107,7 кв.м.. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Дослідивши письмові матеріали справи, та враховуючи, що вид забезпечення позову, вказаний у заяві позивача, а саме накладення арешту на майно, є співмірним із заявленими позовними вимогами, суддя вважає за доцільне вжити захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 224, що належить ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ).

Керуючись статтями 149, 150, 153, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву задовольнити.

В порядку забезпечення позову накласти арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 224, що належить ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до вирішення справи по суті, а саме до моменту набрання судовим рішенням по справі законної сили.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя: Фінагеєва І.О.