Провадження № 6/686/535/21
УХВАЛА

19 травня 2021 року

Хмельницький міськрайонний суд

в складі:головуючого судді Салоїд Н.М.,

при секретареві - Лоб І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький подання державного виконавця Хмельницького районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про тимчасове обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_1 , -

встановив:

Державний виконавець Хмельницького районного відділу державної виконавчої служби звернувся до суду із поданням, в якому зазначає, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби знаходиться зведене виконавче провадження № 54025300 по виконанню вимог ГУ ДПС про стягнення з ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_1 встановлено, що у боржника відсутнє будь-яке рухоме та нерухоме майно, транспортні засоби та інші доходи.

06.10.2020 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника в установах банку.

Державним виконавцем були відкриті виконавчі провадження по виконанню виконавчих листів відповідно до ст. 24 Закону України „Про виконавче провадження" та винесено постанови про відкриття виконавчого провадження. Рішення боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам ч.5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження». Просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 .

В судове засідання представник районного відділу ДВС не з`явився, повідомлений про час і місце розгляду справи у передбаченому законом порядку.

Суд, перевіривши матеріали справи доказами приходить до висновку про відмову у задоволенні подання виходячи з наступного.

На підставі вимог про сплату боргу (недоїмки) державний виконавець Хмельницького районного відділу державної виконавчої служби ДВС перебуває зведене виконавче провадження №54025300.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження: 09.04.2020 року № 61775026, № 692407 від 27.04.2020 року, № 53483799 від 27.02.2017 року від 27.02.2017 року, від 04.10.2017 року за ;№ 54824976 та ВП № 583507 від 11.02.2019 року.

Вказані постанови про відкриття виконавчих проваджень ОСОБА_1 не отримав. Тобто, боржник не обізнаний про наявність невиконаних зобов`язань, про що свідчать матеріали виконавчого провадження.

Крім того, матеріали справи не містять відомостей про виклик боржника державним виконавцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон №3857-ХІІ) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону №3857-ХІІ передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

ЄСПЛ неодноразово висловлювався щодо заборони виїзду особи з власної країни через несплату боргу за рішенням суду.

Так, у рішенні від 26 листопада 2009 року у справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria», заява №34383/03, п. 44) ЄСПЛ сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині третій статті 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Критерій законності означає, що обмеження свободи пересування повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм (п. 46).

Обмеження свободи пересування є виправданим, якщо воно переслідує легітимну (законну) мету, зокрема захист прав інших осіб - кредиторів (п. 47).

Принцип «пропорційності» обмеження свободи пересування передбачає, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості. Проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі за змістом висновки ЄСПЛ зробив у справі «Ігнатов проти Болгарії» («Ignatov v. Bulgaria», рішення від 2 липня 2009 року, заява № 50/02) та у справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia», рішення від 11 липня 2013 року, заява №28975/05).

У справі, яка розглядається судом з огляду на встановлені судом обставини, характер правовідносин і застосовані правові норми, вбачається невідповідність обмеження свободи пересування ОСОБА_2 критеріям такого обмеження, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Так, Законом №3857-ХІІ встановлено, що громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, зокрема, у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання таких зобов`язань. Отже, Законом, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, врегульовано питання щодо обмеження свободи пересування громадян.

Мотиви, з яких виходить суд

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням або рішенням іншого органу (посадової особи), визначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання.

Це також є підставою для звернення виконавця з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов`язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Разом із тим, сам по собі факт невиконання боржником судового рішення, якщо відсутні відомості про навмисне ухилення його від виконання цього зобов`язання, не є підставою для обмеження права боржника на виїзд за кордон.

При цьому під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.

Судом не встановлено, що ОСОБА_1 свідомо ігнорує зобов`язання за рішенням суду та навмисно не виконує їх, тобто ухиляється від иконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням та вимогами про сплату боргу.

Також відсутні дані про те, що обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон буде сприяти погашенню заборгованості перед державою у зв`язку з чим таке обмеження буде пропорційним меті його застосування (буде дотримано справедливий баланс між правами людини і публічним інтересом).

Керуючись ст. 441 ЦПК України, Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», суд

постановив:

Відмовити у задоволенні подання старшого державного виконавця Хмельницького районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Лужняк М.О. про тимчасове обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_1 ,

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Хмельницького апеляційного суду області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Хмельницький міськрайонний суд