ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/749/21 Номер провадження 22-ц/814/2393/21Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю.О. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Бродській В.О., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційними скаргами Лубенської районної ради Полтавської області на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2021 року та додаткове рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2021 року (прийняті суддею Ощинською Ю.О., відомості щодо дати складення повного тексту судових рішень відсутні) у справі за позовом ОСОБА_1 до Лубенської районної ради Полтавської області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Лубенської районної ради Полтавської області про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, який було уточнено 05.08.2021. Позовні вимоги мотивував тим, що 14 травня 2014 року він був працевлаштований у Пирятинській районній раді Полтавської області. У відповідності до рішення першої сесії Лубенської районної ради Полтавської області восьмого скликання від 15 грудня 2020 року розпочата реорганізація Пирятинської районної ради Полтавської області шляхом приєднання до Лубенської районної ради Полтавської області, яка є її правонаступником .У зв`язку з викладеною обставиною розпорядженням голови Лубенської районної ради Полтавської області від 15 лютого 2021 року №42 його з 16 лютого 2021 року звільнено з займаної посади за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України, згідно з якою при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать позивачу від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, адміністрація Лубенської районної ради Полтавської області при звільненні не провела розрахунок із позивачем, неодноразові звернення про виплату належних коштів позитивних результатів не дали. Проте 24 травня 2021 року відповідачем сплачено позивачу заборгованість по заробітній платі за відпрацьований період з 01 січня 2021 року по 16 лютого 2021 року, вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку, грошову компенсацію за 20 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки виплатив позивачеві у розмірі 17383,25 грн, а тому в цій частині просить позов залишити без розгляду та стягнути з відповідача середній заробіток за період з 17 лютого 2021 року по 24 травня 2021 року у розмірі 18610,20 грн, який складається з: 295,40 грн. х 8 робочих днів у лютому 2021 року = 2363,2 грн; 6055,70 грн. х 2 (березень та квітень 2021 року =12111,4 грн; 295,40 грн. х 14 робочих днів у травні 2021 року = 4135,6 грн.

Крім того, прохав стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 грн, оскільки внаслідок протиправних та незаконних дій відповідача він зазнав душевних страждань, наслідком яких стало погіршення фізичного стану та моральних страждань.

Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2021 позовна заява ОСОБА_1 до Лубенської районної ради Полтавської області у частині стягнення заборгованості по заробітній платі за відпрацьований період 01 січня 2021 року по 16 лютого 2021 року, вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку, грошової компенсації за 20 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки залишено без розгляду.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 до Лубенської районної ради Полтавської області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Лубенської районної ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 17 лютого 2021 року по 23 травня 2021 року у розмірі 18019 (вісімнадцять тисяч дев`ятнадцять) гривень 40 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Стягнути з Лубенської районної ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 сплачений останнім судовий збір в розмірі 690 (шістсот дев`яносто) гривень.

Додатковим рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2021 року стягнуто з Лубенської районної ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 у відшкодування понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 2280 (дві тисячі двісті вісімдесят) гривень.

З вказаними рішеннями суду не погодилася Лубенська районна рада Полтавської області та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохала скасувати рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2021 року та додаткове рішенняцього ж суду від 02 вересня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову у повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконними, необґрунтованими та таким, що постановлені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказують на те, що Лубенська районна рада Полтавської області, в межах своїх повноважень та як добросовісний роботодавець вжила всіх можливих заходів щодо вчасної виплати усіх належних сум, що підлягали виплаті ОСОБА_1 при звільненні, при цьому таке становище виникло не з вини Лубенської районної ради Полтавської області. Однак, суд першої інстанції не взяв дані доводи до уваги, що стало підставою для винесення протиправного рішення.

Посилаються на те, що районною радою після виконання головою комісії з припинення діяльності фінансового органу Пирятинської райдержадміністрації своїх повноважень та надходження коштів на власні рахунки відразу було виплачено Позивачу усі належні суми, які підлягали виплаті при звільненні (24.05.2021 року).

Також вказують, що судом першої інстанції невірно застосовано до вказаних правовідносин п.20 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р., оскільки вказану норму можливо застосувати лише при розгляді судом справи про стягнення заробітної плати у зв?язку з розрахунком при звільненні. В свою чергу, ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 05.08.2021 р. позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати залишено без розгляду.

Крім того, зазначили, що з 12.05.2021 по 13.05.2021 в районній раді Управлінням Держпраці у Полтавській області був проведений контрольний захід щодо додержання законодавства у сфері праці. За результатами проведення заходу складено Акт №ПЛ1695/1329/АВ від 13.05.2021 та Припис про усунення виявлених порушень законодавства про пацю № ПЛ1695/1329/АВ/П. Тобто, вказаними документами не встановлено вини районної ради у несвоєчасній виплаті Позивачу усіх належних сум при звільненні. Вказаним приписом лише зобов`язано Лубенську районну раду Полтавської області до 12.08.2021 усунути порушення та провести повний розрахунок з працівниками, а також виплатити їм усі належні суми при звільненні.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання проводилося в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення сторін згідно положень передбачених ч.13 ст.7 ЦПК України, та ч.1ст. 369 ЦПК України, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 з 14 травня 2014 року працював на посаді водія Пирятинської районної ради до 16 лютого 2021 року (а.с. 9-10).

Постановою Верховної ради України від 17 липня 2020 року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» у Полтавській області утворено Лубенський район (з адміністративним центром у місті Лубни) у складі територій Гребінківської міської, Лубенської міської, Новооржицької селищної, Оржицької селищної, Пирятинської міської, Хорольської міської, Чорнухинської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Правонаступником Пирятинської районної ради, відповідно до Закону України від 17.11.2020 року №1009-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій» є Лубенська районна рада.

У відповідності до рішення першої сесії Лубенської районної ради Полтавської області восьмого скликання від 15 грудня 2020 року розпочата реорганізація Пирятинської районної ради Полтавської області шляхом приєднання до Лубенської районної ради Полтавської області, яка є її правонаступником (а.с. 8). Лубенська районна рада Полтавської області є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Пирятинської районної ради.

Розпорядженням Лубенської районної ради від 15.12.2020 № 36 «Про попередження працівників Хорольської, Чорнухинської, Пирятинської, Оржицької, Гребінківської районних рад про наступне вивільнення у порядку ст. 49-2 Кодексу законів про працю України» попереджено працівників виконавчого апарату та відділу управління комунальним майном Пирятинської районної ради про наступне вивільнення у зв`язку з реорганізацією Пирятинської районної ради. Протягом дії розпорядження здійснювати нарахування та виплату всіх належних працівникам коштів відповідно до чинного законодавства. Контроль за виконання розпорядження голова Лубенської районної ради залишила за собою.

Розпорядженням Лубенської районної ради від 31.12.2020 № 54 «Про продовження трудових відносин у позаштатному режимі з 01.01.2021» п. 1.42. виведено за штат виконавчого апарату Лубенської районної ради Полтавської області з 01.01.2021 ОСОБА_1 водія виконавчого апарату Пирятинської районної ради. З розпоряджень вбачається, що на момент звільнення позивача, правонаступником та роботодавцем була Лубенська районна рада.

Розпорядженням голови Лубенської районної ради Полтавської області від 15 лютого 2021 року №42 ОСОБА_1 з 16 лютого 2021 року звільнено з займаної посади за п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та зобов`язано здійснити повний розрахунок зі звільненим працівником, у тому числі виплатити: вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку та грошову компенсацію за 20 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки, за період роботи з 14.05.2020 по 13.05.2021 (пропорційно відпрацьованого часу на день звільнення) (а.с. 7).

24 травня 2021 року Лубенською районною радою Полтавської області ОСОБА_1 було виплачено заборгованість по заробітній платі, вихідну допомогу, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 17383, 25 грн (а.с. 92-94).

Судом встановлено, що при звільненні позивача з роботи з ним не були проведені всі розрахунки.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що задоволенню підлягають лише вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за період з 17 лютого 2021 року по 23 травня 2021 року (оскільки 24.05.2021 проведено повний розрахунок по заборгованості) у розмірі 18019,40 грн, яка складає: 295,40 грн. х 8 робочих днів у лютому 2021 року = 2363,2 грн.; 6055,70 грн. х 2 (березень та квітень 2021 року =12111,4 грн.; 295,40 грн. х 12 робочих днів у травні 2021 року = 3544,80 грн.

Разом з цим місцевий суд зазначив, що позивачем не доведено у чому полягали його моральні страждання, тому суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Проте, з таким висновком суду, колегія суддів не може погодитися виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Вимогами статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виплата працівникові середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Таким чином, обов`язковою умовою для виплати власником або уповноваженим органом середнього заробітку звільненому працівнику за весь час затримки виплати розрахункових являється наявність вини роботодавця.

Так, з наданих матеріалів справи вбачається, що 16.02.2021 року ОСОБА_1 згідно розпорядження голови районної ради №42 від 15.02.2021 року звільнено з посади водія Пирятинської районної ради на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв?язку з реорганізацією установи. Однак, при його звільненні з ним не були проведені всі розрахунки.

24 травня 2021 року Лубенською районною радою Полтавської області ОСОБА_1 було виплачено заборгованість по заробітній платі, вихідну допомогу, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 17383, 25 грн (а.с. 92-94).

З наданих матеріалів справи вбачається, що відповідачем Лубенською районною радою Полтавської області, як правонаступником, було вчасно нараховано усі належні ОСОБА_1 суми, які належать до виплати при звільненні, однак вони не були профінансовані фінансовим відділом Лубенської районної державної адміністрації.

Доводи апелянта, щодо неврахування судом факту відсутності вини безпосередньо в їх діях, у затримці розрахунку при звільненні позивача, виходячи з обставин справи є часткового обґрунтованими виходячи з наступного.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Такої ж за суттю позиції дотримувався і Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 234/7936/14-ц (провадження № 6-2159цс15) та у постанові від 31 травня 2017 року у справі № 759/7662/15-ц (провадження № 6-1185цс16).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного суду в постанові від 26.06.2019 року справа №761/9584/15-ц, відійшла від правового висновку Верховного Суду України висловлену у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, щодо чинників від яких залежить право суду зменшити розмір середнього заробітку.

Зокрема вказала, що застосовуючи право на зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, суду необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. При цьому зазначила, що право на зменшення у суду є незалежно від обсягу задоволених вимог працівника.

З встановлених обставин справи, вбачається, що причиною невчасного розрахунку з позивачем при звільнені став тривалоємкий процес перерахування коштів з рахунків органів, що ліквідовуються на рахунки відповідача, як правонаступника. При цьому безпосередньо відповідачем вживалися відповідні заходи для прискорення проведення розрахунку із звільненим позивачем на момент його звільнення, однак комісією з припинення діяльності фінансового управління Пирятинської райдержадміністрації своєчасно не перераховано до загального фонду районного бюджету Лубенського району залишки коштів загальних фондів районного бюджету ліквідованого району.

З огляду на те, що за таких обставин суд оцінює дії не лише відповідача, а всіх причетних до цього органів, доводи відповідача про відсутність підстав для застосування положень ст. 117 КЗпП України, є не повністю обґрунтованими.

Визначаючи розмір середнього заробітку за стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні, судом першої інстанції, вказаного вище висновку Великої Палати, до уваги не взято, та відповідно не враховано всіх чинників, які впливають на остаточний розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню.

Так, зокрема залишено поза увагою, що визначений розмір є непропорційним та несправедливим щодо відповідача, який є державним бюджетним органом, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. Крім того, за таких обставин, стягнення відшкодування у визначеному судом першої інстанції розмірі, втратить свій компенсаційний характер.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості , характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, колегія суддів, вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 7728 грн., тобто у розмірі заборгованості по заробітній платі.

Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню на користь позивача підлягає зменшенню до вказаного розміру.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, зміни рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2021 року та скасування додаткового рішенняПирятинського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2021 року.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України), відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України: у разі задоволення позову покладаються на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, а відповідно розмір задоволених позовних вимог зміні (з 76% до 33%), наявні підстави для проведення нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Лубенської районної ради Полтавської області задовольнити частково.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2021 року в частині вирішення позовних вимог змінити, зменшивши суму коштів які підлягають стягнення з Лубенської районної ради Полтавської області, як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, до 7728 (семи тисяч сімсот двадцяти восьми) грн.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2021 року в частині розподілу судових витрат та додаткове рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2021 року- скасувати.

Стягнути з Лубенської районної ради Полтавської області на користь держави судовий збір в розмірі 299,64 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 608,36 грн.

Стягнути з Лубенської районної ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат на правничу допомогу 990 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Лубенської районної ради Полтавської області судовий збір, сплачений ними за подання апеляційної скарги, у розмірі 912,54 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 11 листопада 2021 року.

Головуючий суддя : _______________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ О.Ю. Кузнєцова ______________ Л.М. Хіль