Справа № 630/554/21
Провадження № 2/630/353/21
09 листопада 2021 року м. Люботин
Люботинський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Малихіна О.О.,
за участю секретаря Нескоромної Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Люботин Харківської області в порядку спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу № 630/554/21 (провадження № 2/630/353/21) за позовною заявою, поданою Єрмоловим Євгеном Миколайовичем - представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК», до ОСОБА_1 про стягнення за кредитним договором № б/н від 27 вересня 2019 року заборгованості в розмірі 247919,98 грн., яка утворилась станом на 15 червня 2021 року, та стягнення судових витрат у розмірі 3718,00 грн.,
Ухвалою суду від 16 липня 2021 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків.
Копії ухвали про відкриття провадження в справі та позовної заяви з доданими до неї матеріалами відповідач ОСОБА_1 отримав 31 липня 2021 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення. У визначений судом 15-денний строку відповідач ОСОБА_1 відзив не подав.
Розгляд справи по суті був призначений на 09-30 год. 24 вересня 2021 року.
Представником позивача Єрмоловим Є.М. разом з позовною заявою було подано клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Розпочавши розгляд справи по суті, суд вимушений був оголосити в судовому розгляді перерву до 14-30 год. 18 жовтня 2021 року з метою виклику представника позивача Єрмолова Є.М. для дачі пояснень під час розгляду цивільної справи № 630/554/21 за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27 вересня 2019 року, оскільки вирішення справи не було можливості завершити в даному судовому засіданні.
Але представник позивача Єрмолов Є.М. , який завчасно та у належний спосіб був повідомлений про необхідність особистої явки в судове засідання, для дачі особистий пояснень щодо обставин, викладених у позові та документах, поданих на обґрунтування обставин виникнення заборгованості, в судове засідання, призначене на 18 жовтня 2021 року, не з`явився.
В зв`язку з цим ухвалою від 18 жовтня 2021 року суд повторно визнав потрібним надання представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Єрмоловим Є.М. особистих пояснень під час розгляду справи за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27 вересня 2019 року, для чого була оголошена перерва в розгляді справи по суті до 16-00 год. 08 листопада 2021 року.
Однак в судове засідання, яке відбулось 08 листопада 2021 року, представник позивача Єрмолов Є.М. не з`явився та про поважні причини своєї неявки суду не повідомив.
В судові засідання, які відбулись 24 вересня 2021 року, 18 жовтня 2021 року та 08 листопада 2021 року відповідач ОСОБА_1 не з`явився та про причини своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд провів розгляд справи в заочному порядку.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
З матеріалів справи вбачається, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем ОСОБА_1 27 вересня 2019 року був укладений Договір про надання банківських послуг, який складається з таких документів: Анкета-заява позичальника, Пам`ятка клієнта, Умови і правила надання банківських послуг та Тарифи. За цим договором ОСОБА_1 були надані кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.
У заяві зазначено, що відповідач ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, а також надав згоду про те, що ці заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг.
Згідно з представленими позивачем довідками ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, розмір якого первісно був визначений на рівні 200000,00 грн., на платіжну картку № НОМЕР_1 . Але вже 08 квітня 2021 року цей ліміт був зменшений до 0,00 грн.
До кредитного договору позивач додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які відповідачем ОСОБА_1 не підписані. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг ознайомився відповідач ОСОБА_1 і з ними погодився, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив в собі умови в тій редакції, як вони зазначені в поданому разом з позовом документі.
Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу ОСОБА_3 . Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про умови користування кредитом, наданий Банком витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ПК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.
Тому відсутні підстави вважати, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» при укладенні договору з ОСОБА_1 дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Суд вважає, що оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який поданий позивачем в даній справі, не містить підпису відповідача ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору укладеного між сторонами 27 вересня 2019 року шляхом підписання анкети-заяви.
Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання позичальника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто тільки щодо стягнення тіла кредиту.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом. На підтвердження обґрунтованості такої вимоги до кредитного договору позивач додав витяг з Основних умов кредитування, які відповідачем ОСОБА_1 підписані особисто 27 вересня 2019 року.
На обґрунтування наявної заборгованості позивач надав розрахунок, сформований станом на 15 червня 2015 року, та виписку по рахунку за договором, укладеним з ОСОБА_1 , сформовану станом на 01 червня 2021 року щодо здійснених банківських операцій.
Дослідивши ці документи, суд вважає їх неналежними доказами, оскільки в них відсутні достатні та ґрунтовні відомості, які б беззаперечно вказували на розмір наявної заборгованості по тілу кредиту. До такого висновку суд дійшов, зокрема, з наступного.
Так, виписка охоплює період з 23 лютого 2018 року і по 01 червня 2021 року та відображає в собі банківські операції за картками з № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , які згідно з довідкою Банку були видані ОСОБА_1 протягом 2018 року. Виходячи з того, що датою укладення кредитного договору є 27 вересня 2019 року і саме в цю дату відповідачу було видано платіжну картку № НОМЕР_1 , то суд не приймає до уваги відомості з банківської виписки про фінансові операції, здійснені в період до 27 вересня 2019 року. Суд переконаний в тому, що банківські операції, вчинені до вказаної дати з використанням інших платіжних карток, стосуються інших кредитних договорів, які не являється предметом розгляду в даній справі.
Тим більше, з поданих позивачем доказів не представляється можливим з`ясувати причини та підстави, з яких на рахунку відповідача ОСОБА_1 в день початку фактичного виконання сторонами кредитного договору, тобто 28 вересня 2019 року, після зарахуванням ним картку власних грошових коштів в сумі 9500,00 грн., здійснено нарахування боргу в розмірі 183685,33 грн. без будь-якого посилання на вид та сутність банківської операції, вчиненої позичальником з використанням кредитних коштів.
З метою більш детального аналізу змісту банківської виписки суд двічі викликав представника позивача Єрмолова Є.М. для дачі особистих пояснень. Але представник позивача не з`явився в судові засідання та не скористався процесуальним правом дачі пояснень з метою доведення правомірності та обґрунтованості поданих ним доказів під час їх досліджень.
На підставі відомостей, які зафіксовані у виписці по рахунку, суд вбачає можливість встановити наявність чи навпаки відсутність заборгованості за кредитом та визначити розмір грошових коштів, які відповідач повинен був сплатити на користь позивача, виходячи з наявного у нього обов`язку здійснювати таку плату у встановленому розмірі.
Для здійснення розрахунків суд використовує відомості із витягу з Основних умов кредитування щодо строку дії пільгового періоду - до 25 числа місяця, наступного за звітним, що дає змогу визначити час початку нарахування відсотків за користування кредитом - з 26 числа місяця, наступного за звітним.
Оскільки черговості зарахування платежів від клієнта на погашення кредитної заборгованості в досліджених матеріалах не визначено, суд вважає за можливе сплачені відповідачем грошові кошті на погашення кредиту зарахувати наступним чином: 1) на погашення процентів за користування кредитом; 2) на погашення тіла кредиту. Така черговість не порушуватиме прав та інтересів позивача та відповідає типовій черговості зарахування платежів від клієнтів, застосованій АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в більшості кредитних договорів, які були предметом дослідження в Люботинському міському суді Харківської області.
Розрахунки суду зводяться до такого:
2) В період з 01 по 30 листопаді 2019 року ОСОБА_1 скористався кредитними коштами в розмірі 238950,51 грн., якими міг безвідсотково користуватися до 25 грудня 2019 року. Протягом листопада 2019 року відповідач сплатив на погашення кредиту 239147,49 грн.
Отже, відповідач станом на 01 грудня 2019 року мав на карті залишок власних коштів в сумі 4469,91 грн. (239147,49 - 238950,51 + 4272,93 = 4469,91).
3) В період з 01 по 31 грудня 2019 року ОСОБА_1 скористався кредитними коштами в розмірі 311405,10 грн., якими міг безвідсотково користуватися до 25 січня 2020 року. Протягом грудня 2019 року відповідач сплатив на погашення кредиту 321366,98 грн.
4) В період з 01 по 31 січня 2020 року ОСОБА_1 скористався кредитними коштами в розмірі 132424,55 грн., якими міг безвідсотково користуватися до 25 лютого 2020 року. Протягом січня 2020 року відповідач сплатив на погашення кредиту 135800,00 грн.
5) В період з 01 по 28 лютого 2020 року ОСОБА_1 скористався кредитними коштами в розмірі 161452,04 грн., якими міг безвідсотково користуватися до 25 березня 2020 року. Протягом лютого 2020 року відповідач сплатив на погашення кредиту 170200,00 грн.
15) В період з 01 грудня 2020 року і по 01 червня 2021 року (остання дата у виписці по рахунку) ОСОБА_1 кредитними коштами не користувався. В цей період відповідач сплатив на погашення кредиту 95,79 грн.
Таким чином, дослідивши наявні в справі документи, суд дійшов висновку, що в них відсутні достатні та ґрунтовні відомості, які б беззаперечно вказували на розмір наявної заборгованості кредиту. Від так, суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення боргу за тілом кредиту та відсотками, тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 526, 530, 612, 625-627, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. 10-13, 81, 141, 223, 263, 265, 274, 279 ЦПК України, суд -
В задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 27 вересня 2019 року відмовити в повному обсязі.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його складання мають право подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня вручення їм повного рішення суду.

На заочне рішення відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення до Люботинського міського суду Харківської області може бути подана письмова заява про його перегляд. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», код ЄДРПОУ № 14360570, адреса реєстрації: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д;

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя О. О. Малихін

Повне заочне рішення

складено 15 листопада 2021 року.