Справа № 310/3718/21
РІШЕННЯ

Іменем України

27 жовтня 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

за участі секретаря судового засідання Бевз О.А.,

представника позивача Ієговської А.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Ієговська А.О. звернулася до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» (далі - ПрАТ «СК «Оранта-Січ») про стягнення на користь позивача ОСОБА_2 страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи у розмірі 7 446,00 грн.; 364,95 грн. страхового відшкодування витрат на поховання; 67014,00 грн. страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 23 червня 2018 року, приблизно 00 годин 30 хвилин водій ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 211540», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїзній частині вул. Миру в с. Балки, Василівського району, Запорізької області, з боку м. Енергодара в напрямку м. Дніпрорудного, скоїв наїзд на двох пішоходів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які рухалися по проїзній частині в попутному з автомобілем напрямку. В результаті даної ДТП, пішоходи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 загинули на місці пригоди.

Позивач є сином загиблої ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження. У зв`язку з смертю матері позивачу спричинена значна та непоправна шкода.

Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована відповідно за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ 3247337.

23.06.2018 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000184.

13.05.2020 року ОСОБА_3 вироком Василівського районного суду Запорізької області (справа №311/2685/18) було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.286 КК України та ч.1 ст.135 КК України. Запорізьким апеляційним судом вирок Василівського районного суду Запорізької області залишено без змін. Касаційна скарга у зазначеній справі не подавалась.

Відповідно до вимог ст. 33, ст. 35 Закону України "Про ОСЦПВВНТЗ" представниками за довіреністю 08.04.2019 року було надано ПрАТ "СК "Оранта-Січ" повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами.

Листом №2485 від 11 грудня 2020 року відповідач повідомив представника позивача про те, що заяви з доданими до неї документами отримав та прийняв рішення про виплату частини страхового відшкодування від заподіяної шкоди.

Листом №586 від 23 березня 2021 року відповідач повідомив представника позивача про те, що іншу частину суми відмовляється виплачувати позивачу, посилаючись на те, що страхове відшкодування Позивачеві має розраховуватись відповідно до п.36.3 ст.36 Закону України "Про ОСЦПВВНТЗ" шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два з огляду на те, що судом встановлено, що пішоходи ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, із-за своєї необережності та необачності рухались в нічний час по проїзній частині дороги, не виконуючи в повному обсязі вимоги п. 4.1, 4.2 Правил дорожнього руху, що є їх грубою необережністю.

Відмову ПрАТ «СК «Оранта-Січ» у виплаті 50% страхового відшкодування позивач вважає неправомірною та такою, що не ґрунтується на нормах закону.

Пунктом 27.3. Закону України "Про ОСЦПВВНТЗ" встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Станом на момент ДТП до складу сім`ї загиблої ОСОБА_5 входили: чоловік ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На день настання страхового випадку, ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" встановлено у 2018 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 3723 гривні.

Загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 44676,00 грн. (3723 х 12 = 44 676), що виплачується рівними частинами між чоловіком та синами загиблої. Частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди, дорівнює 14892,00 грн. (44676 / 3 = 14 892).

Отже, позивачу належить до виплати страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 14 892,00 грн.. Відповідач добровільно здійснив виплату страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 7446,00 грн. Таким чином, відповідач зобов`язаний здійснити доплату страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 7446,00 грн.

Відповідно до пункту 27.4 статті 27 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» позивачу має бути виплачено страхове відшкодування витрат на поховання у розмірі 729,90 грн., що підтверджується наданою страховику квитанцією №0.0..1 від 25.06.2018 року. Проте, страховик виплатив половину цієї суми - 364,90 грн. Таким чином з відповідача підлягає стягненню 364.90 грн.

Позивач, який на час настання страхового випадку, перебував на утримання своєї матері у зв`язку з тим, що навчався у Бердянському машинобудівному коледжі, також має право на отримання, відповідно до вимог ст. 1200 ЦК України, пункту 27.2 ст.27 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» страхового відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника в загальному розмірі 134028,00 грн. Відповідач відшкодував йому половину цих виплат у розмірі 67014,00 грн. Таким чином з відповідача підлягає стягненню 67014,00 грн.

Ухвалою суду від 06.05.2021 року відкрито провадження справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

14.06.2021 року представником відповідача ПрАТ «СК «Оранта січ» - адвокатом Ткаченко С.П. до суду надіслано відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі. У відзиві представником відповідача фактично визнані ті обставини, що страховою компанією за заявою ОСОБА_2 про виплату страхового відшкодування було виплачено: 7446,00 грн. - відшкодування моральної шкоди; 364,90 грн.- відшкодування витрат на поховання;67014,00 грн. - відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника, що становить 50% від заявленої позивачем суми. Обґрунтовуючи виплату 50% страхового відшкодування, представник відповідача вказує на те, що за вироком Василівського районного суду Запорізької області від 13.05.2020 року у справі №311/2685/18 було встановлено, що загиблі пішоходи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, із-за своєї необережності та необачності рухались в нічний час по проїзній частині дороги по вул. Миру в с. Балки, яка освітлювались ліхтарями, у попутному напрямку автомобіля ВАЗ 21115 під керуванням ОСОБА_3 , вдвох несли велику сумку з речами, не виконуючи в повному обсязі вимоги п.4.1, 4.2 Правил дорожнього руху, що є їх грубою необережністю та відповідно до ст.1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідальними за заподіяння шкоди є як ОСОБА_3 та і потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_5 . Згідно п.36.3 ст.36 Закону №1961-IV, у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Враховуючи вимоги п. 36.3 ст.36 Закону №1961-ІУ, сплаті позивачу підлягає лише 50% від заявленої суми страхового відшкодування.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача - адвокат Ієговська А.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, вказаних у позовній заві. Просить їх задовольнити. Вказує на те, що відповідач фактично не оспорює розмір належного позивачу відшкодування страхових виплат і той факт, що позивачу виплачено тільки 50% від заявленої суми страхового відшкодування.

Представник відповідача ПрАТ «СК «Оранта-Січ» у сьогоднішнє судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення(а.с.144), причини неявки не повідомив. На запит суду копію страхової справи не надав.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що 23 червня 2018 року приблизно о 00 годин 30 хвилин водій ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 211540», д.н.з. НОМЕР_2 , рухався в темний час доби по проїзній частині вул. Миру, у с. Балки Василівського району Запорізької області з боку м. Енергодар в напрямку м. Дніпрорудне зі швидкістю понад 50 км/год. У цей же час по проїзній частині вул. Миру у вказаному вище населеному пункті у попутному з автомобілем «ВАЗ 211540» напрямку попереду нього рухались пішоходи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час руху в районі будинку АДРЕСА_1 , водій ОСОБА_3 у зв`язку зі зниженням уваги і реакції та порушенням координації дій, викликаних вживанням алкогольних напоїв, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішоходів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на проїзній частині та маючи при цьому технічну можливість уникнути наїзду на них, відповідних заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив і скоїв наїзд на пішоходів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги пп. 2.9 а), 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинули на місці події.

Вироком Василівського районного суду Запорізької області від 15.03.2020 року (справа №311/2685/18, провадження №1-кп/311/34/2020), залишеним без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 липня 2020 року, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286, ч.1 ст.135 КК України. В касаційному порядку вирок суду не оскаржений.

Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія ОСОБА_3 за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у ПрАТ «СК «Оранта-Січ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ №3247337 від 30.05.2018 р. Страхова сума за полісом становить 200 000, 00 грн. за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, а також 100 000, 00 грн. за шкоду заподіяну майну.

Станом на момент ДТП до складу сім`ї загиблої ОСОБА_5 входили: чоловік ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до вимог ст.33, ст.35 Закону України "Про ОСЦПВВНТЗ" представниками позивача ОСОБА_2 08.04.2019 року було надано ПрАТ "СК "Оранта-Січ" повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами.

08.04.2019 року ОСОБА_2 подав страховій компанії три заяви на виплату страхового відшкодування моральної шкоди - 14892,00 грн. (а.с.37), на відшкодування витрат на поховання у розмірі 729,90 грн. ( а.с.38); на відшкодування витрат, пов`язаних з втратою годувальнику у розмірі 134028,00 грн.(а.с.39), надавши до заяв відповідні документи (а.с.40-42).

Листом №2484 від 11 грудня 2020 року відповідач повідомив представника позивача про те, що заяви з доданими до неї документами отримав та прийняв рішення про виплату частини страхового відшкодування від заподіяної шкоди у загальній сумі 74824,95 грн. (а.с.43).

Листом №586 від 23 березня 2021 року відповідач повідомив представника позивача про те, що іншу частину суми відмовляється виплачувати посилаючись на те, що страхове відшкодування Позивачеві має розраховуватись відповідно до п.36.3 ст.36 Закону України "Про ОСЦПВВНТЗ" шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два з огляду на те, що судом встановлено, що пішоходи ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, із-за своєї необережності та необачності рухались в нічний час по проїзній частині дороги, не виконуючи в повному обсязі вимоги п. 4.1, 4.2 Правил дорожнього руху, що є їх трубою необережністю (а.с.44).

Згідно статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-ІV) встановлено, що до сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів.

Згідно із статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини 1 статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1 - 5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди.

Згідно із частиною 1 статті 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Положеннями пунктів 27.1, 27.2 статті 27 Закону №1961-ІV встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є прямим наслідком цієї ДТП.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим); загальний розмір страхового відшкодування цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (пункт 27.3 Закону).

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказує на те, що ним було виплачено страхове відшкодування у розмірі 50% від нарахованої до сплати суми, із застосуванням положень п.36.3. ст.36 Закону №1961-ІV.

Проте, зазначена норма Закону в даному випадку не підлягає застосуванню з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 36.1 ст.36 Закону №1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страховиком страхового відшкодування передбачений у статті 37 Закону №1961-ІV.

Згідно з підпунктами 37.1.1-37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-ІV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Відповідно до частин 1-3 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої ч.2 ст.1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини 2 статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила ст.1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Зазначені правові висновки наведені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц (провадження №61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц (провадження №61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц (провадження №61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц (провадження №61-33216св18).

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Настання страхового випадку слугує в силу ст. 979 ЦК України підставою для виплати страхувальникові чи іншій, визначеній у договорі страхування особі, страховиком страхової виплати.

Вищезазначена ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу визнана ПрАТ «СК «Оранта-Січ» страховим випадком, тобто відповідач визнав подію, як таку, за яку наступає цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Відповідачем не доведено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, а тому відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки не виключається.

Законом гарантовано потерпілому виплату відповідного розміру відшкодування за шкоду, заподіяну його здоров`ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу, який він має право отримати від страховика забезпеченого транспортного засобу, незалежно від вини потерпілого, якщо не встановлено, що шкода завдана внаслідок його умислу або непереборної сили, чого за обставин цієї справи не встановлено.

Посилання відповідача при прийнятті рішення на норму п.36.1 ст.36 Закону №1961-ІУ підлягають застосуванню, якщо йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована.

Положення п.36.3 ст.36 Закону №1961-ІУ стосується заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними сукупними діями за участю декількох транспортних засобів (наприклад: внаслідок зіткнення декількох транспортних засобів, наїзду на пішохода декількома транспортними засобами), а заподіяна шкода не може розподілятись між водієм транспортного засобу (в даному випадку - страховиком) та пішоходом, який загинув внаслідок наїзду на нього транспортного засобу.

У даній статті йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована.

Крім того, відповідно до п. 36.1 ст. 36 вказаного Закону №1961-ІУ, керуючись нормами Закону страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). При цьому Законом не передбачена можливість прийняття рішення страховиком про зменшення розміру страхового відшкодування із врахуванням дій потерпілого, який помер внаслідок ДТП за участю транспортного засобу.

Оскільки відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки була застрахована у відповідача, а тому на останнього (страховика) покладається обов`язок відшкодувати позивачам як чоловіку потерпілої завдану шкоду. При цьому відповідач не довів, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а тому він має відшкодувати завдану майнову та моральну шкоду, розмір якої підтверджено належними та допустимими доказами.

Отже, враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач повинен нести відповідальність за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини особи, яка керувала таким джерелом, в повному обсязі.

Не підлягає застосуванню до спірних правовідносин положення п. 36.3 ст.36 Закону №1961-ІУ, відповідно до яких у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, оскільки шкода пов`язана зі смертю потерпілого відшкодовується в незалежності від його вини.

Положення п. 36.3 ст. 36 Закону стосується випадку передбаченому у ч.2 ст.1188 ЦК України, в якій зазначено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Тобто, положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки (наприклад - пішоходу у разі зіткнення двох і більше автомобілів).

Однак у даній ситуації, смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля. Оскільки законодавством передбачено відшкодування шкоди внаслідок смерті потерпілого незалежно від його вини, вона, на думку суду, повинна відшкодовуватися у повному обсязі.

Отже, відповідач неправомірно здійснив ділення страхової виплати належної позивачу на половину, а тому є всі підстави для стягнення з нього недоплаченої страхової виплати.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 7446,00 грн.;- витрат на поховання 364,95 грн. (триста шістдесят чотири гривні 95 копійок);- шкоди у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 67014,00грн.

На підставі ст.141 ЦПК України, оскільки позов задоволено повністю, з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір у розмірі 2270 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 77-81, 83, 89, 95, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В АЛ И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілої, а саме:

- моральної шкоди у розмірі 7446,00 грн. (сім тисяч чотириста сорок шість гривень);

- витрат на поховання 364,95 грн. (триста шістдесят чотири гривні 95 копійок);

- шкоди у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 67014,00грн. (шістдесят сім тисяч чотирнадцять гривень).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» судовий збір на користь держави у розмірі 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Оранта-Січ» місцезнаходження: вул. Європейська,16, м. Запоріжжя, 69104, .

Повне судове рішення складено 04.11.2021 року.

Суддя І. П. Прінь