КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційного провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 1005/7141/2012

18 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Заришняк Г.М.

- Рубан С.М.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Овсія Дмитра Юрійовича на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2021 року, постановлену під головуванням судді Семенюти О.Ю., у цивільній справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані», заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову про повернення виконавчого документа стягувачу,-

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ТОВ «Файненс Компані» звернулося до суду зі скаргою, в якій просило:

- поновити строк на звернення зі скаргою на постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. від 07.04.2017 року у виконавчому провадженні №39308126, про повернення виконавчого листа №2/1005/1939/2012;

- визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. від 07.04.2017 року у виконавчому провадженні №39308126 про повернення виконавчого листа №2/1005/1939/2012;

- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження №39308126 та продовжити дії щодо виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.12.2013 року по справі №1005/7141/2012 за виконавчим листом №2/1005/1939/2012.

На обґрунтування доводів скарги зазначало, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2012 року позов ПАТ «Сведбанк» було задоволено частково. Ухвалено в рахунок погашення боргу за кредитним договором в розмірі 21877903,43 грн. звернути стягнення на належний ОСОБА_2 предмет іпотеки у вигляді земельної ділянки площею 2,69 га для ведення особистого селянського господарства на території Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області шляхом реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів за початковою ціною не нижче 1 318 898,76 грн. Також стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 3 219 грн.

На виконання вищезазначеного судового рішення, 21.02.2013 року було видано виконавчий лист №2/1005/1939/2012.

12.08.2013 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Валявським О.А., було відкрито виконавче провадження №39308126 за вказаним виконавчим листом.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.05.2021 р. у справі № 1005/7141/2012 було замінено стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Омега Банк» його правонаступником - ТОВ «Файненс Компані».

ПАТ «Омега Банк» не передавав ТОВ «Файненс Компані» жодних відомостей про виконавче провадження №39308126 внаслідок укладення Договору № 1 від 07.03.2019 року про відступлення права вимоги.

Набувши статусу стягувача у виконавчому провадженні, та у зв`язку з відсутністю відомостей щодо виконавчого провадження №39308126, ТОВ «Файненс Компані» звернулося до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з адвокатським запитом, щодо надання актуальних відомостей щодо виконавчого провадження №39308126.

Листом від 01.06.2021 року №20.1/В-7/39308126 Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надано відповідь на вищезазначений адвокатський запит із якого ТОВ «Файненс Компані» стало відомо, що постановою від 07.04.2017 року головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. було повернуто виконавчий документ стягувачу у виконавчому провадженні №39308126.

ТОВ «Файненс Компані» не погоджується з оскаржуваною постановою, вважає останню протиправною та такою, що підлягає скасуванню в судовому порядку, оскільки із відповіді Департаменту ДВС від 01.06.2021 року, підставою для повернення виконавчого листа №2/1005/1939/2012 державний виконавець Медведєв О.В., зазначив, що зверненню стягнення підлягає земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0007, загальною площею 2,6900 га, - цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, але через невідповідність законодавства, зокрема Земельного кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження» відсутня можливість примусової реалізації майна, у зв`язку з чим виконавчий документ підлягає поверненню.

Стверджувало, що в результаті неправильного тлумачення норм матеріального права, виконавець вважав, що землі з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» не можуть бути відчужені, що стало підставою для протиправного повернення виконавчого листа №2/1005/1939/2012 стягувачу, чим перешкодив у реалізації захисту прав та інтересів позивача (стягувача) у справі № 1005/7141/2012.

Щодо поновлення строку на звернення із скаргою, заявляло, що він пропущений з поважних причини, оскільки про існування оскаржуваної постанови дізналось лише 01.06.2021 року із листа Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № 20.1/В-7/39308126. ПАТ «Омега Банк» за результатами укладення Договору № 1 відступлення прав вимоги від 07.03.2019 p., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.І. не передало ТОВ «Файненс Компані» жодних документів щодо виконавчого провадження №39308126, в тому числі і постанови про відкриття виконавчого провадження. Лише після заміни сторони у виконавчому провадженні №39308126 ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.05.2021 р. у справі № 1005/7141/2012, представник ТОВ «Файненс Компані» отримав право звернутись до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для отримання належних відомостей щодо виконавчого провадження №39308126.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2021 року поновлено ТОВ «Файненс Компані» строк на звернення зі скаргою на постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 07 квітня 2017 року у виконавчому провадженні №39308126.

Скаргу ТОВ «Файненс Компані» задоволено.

Визнано незаконною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 07 квітня 2017 року про повернення ПАТ «Омега Банк» виконавчого листа №2/1005/1939/2012, виданого 21 червня 2013 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області, про звернення стягнення на земельну ділянку площею 2,6900 га з кадастровим номером :03:001:0007 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Іванківської сільської ради Бориспільського району, шляхом продажу цього об`єкта нерухомого майна на прилюдних торгах в рахунок погашення боргу за кредитним договором №1095-Ф від 31 січня 2008 року в розмірі 2 737 304 долари США 15 центів, що за офіційним курсом НБУ був еквівалентний грошовим коштам в розмірі 21 877 903 гривні 43 копійки.

Зобов`язано державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження №39308126 з виконання виконавчого листа №2/1005/1939/2012, виданого 21 червня 2013 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Овсій Д.Ю. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2021 року скасувати.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду є незаконною, оскільки постановлена з порушенням норм законодавства. Зазначав, що суд першої інстанції не застосував п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» до даних правовідносин.

Вказував на те, що ОСОБА_1 повністю виконані зобов`язання за кредитним договором про що з належним кредитором було складено договір про врегулювання заборгованості від 02 грудня 2020 року, тому суд безпідставно не застосував до даних правовідносин п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилався на те, що суд безпідставно поновив строк на звернення із скаргою, оскільки скаржник мав змогу і раніше дізнатися про існування оскаржуваної постанови, яка була прийнята у 2017 році, та як право вимоги за відповідним кредитним договором, як вважає заявник, було ним набуто ще у 2019 році.

Звертав увагу на те, що виконавче провадження не може бути відновлено, адже боржник помер, і правонаступники відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу, ТОВ «Файненс Компані» просило залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції, а оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а відтак є законною та обґрунтованою.

В судовому засіданні представник ТОВ «Файненс Компані» - Мартіросян А.М. проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення.

Представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ - Колесник А.С. просила апеляційну скаргу задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч.2 ст.372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Задовольняючи скаргу суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець невірно розтлумачив норми Земельного кодексу України та безпідставно прийняв 07 квітня 2017 року постанову, якою повернув виконавчий лист № 2/1005/1939/2012 стягувачу, а отже не виконав своїх зобов`язань, покладених на нього Законом України «Про виконавче провадження», чим перешкодив у реалізації захисту прав та інтересів позивача (стягувача).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2012 року позов ПАТ «Сведбанк» було задоволено частково. Ухвалено в рахунок погашення боргу за кредитним договором в розмірі 21877903,43 грн., з яких 12995805 грн. - тіло кредиту, 5981316,94 грн. - відсотки, 2766493,58 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту і відсотків, 134287,91 грн. - комісія, звернути стягнення на належний ОСОБА_2 предмет іпотеки у вигляді земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0007, загальною площею 2,69 га, яка розташована на території Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, шляхом реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів за початковою ціною не нижче 1318898,76 грн. Також стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 3219 грн. (а.с.14-18).

На виконання рішення суду 21.06.2013 року видано виконавчий документ.

13.05.2021 року ухвалою Бориспільського міськрайонного суду по справі №2/1005/1939/2012 (№1005/7141/2012) замінено стягувача ПАТ «Омега Банк» на його правонаступника - ТОВ «Файненс Компані» (а.с.19).

Постановою Київського апеляційного суду від 08.09.2021 року ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.05.2021 року про заміну стягувача у справі за заявою ТОВ «Файненс Компані» про заміну стягувача у виконавчому провадженні залишено без змін.

Листом від 01.06.2021 року № 20.1/В-7/39308126 Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ТОВ « Файненс Компані» надано відповідь на адвокатський запит, що постановою від 07.04.2017 року головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. було повернуто виконавчий документ стягувачу у виконавчому провадженні №39308126.

В матеріалах справи є копія постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 07.04.2017 року у ВП №39308126 (а.с.25-28), відповідно до якої на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» було повернуто виконавчий лист №2/1005/1939/2012 виданий 21.06.2013 стягувачу.

Звертаючись до суду з проханням про поновлення строку для подання скарги, стягувач посилався на положення Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позиції Європейського суду з прав людини.

Також, вказував, що ПАТ «Омега Банк» не передавав ТОВ «Файненс Компані» жодних відомостей про виконавче провадження № 39308126 внаслідок укладення Договору № 1 від 07 березня 2019 року про відступлення права вимоги. В свою чергу набуття ТОВ «Файненс Компані» статусу стягувача у виконавчому провадженні внаслідок прийняття відповідної ухвали Бориспільським міськрайонним судом Київської області від 13 травня 2021 року, отримав право звернутися до виконавчої служби для отримання належних відомостей щодо перебування на виконанні виконавчого провадження № 39308126, що і дало змогу дізнатися про існування та зміст оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст. 449 ЦК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

При цьому Конституційним Судом України взято до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав та свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, зважаючи на вищевикладене та те, що заміна стягувача у виконавчому провадженні №39308126 відбулась на підставі ухвали суду лише 13 травня 2021 року, в свою чергу про повернення виконавчого листа стягувачу стало відомо з листа Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 01 червня 2021 року, а зі скаргою стягувач звернувся 07 червня 2021 року, указане дає підстави для висновку про обґрунтованість доводів ТОВ «Файненс Компані» про поновлення строку на звернення із даною скаргою до суду та висновку суду про наявність підстав для його поновлення.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Згідно ч.2 ст.449 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У відповідності до п. 9 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Із змісту постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. від 07 квітня 2017 року вбачається, що підставою для повернення виконавчого листа виконавцем вказано, що згідно виконавчого документа необхідно звернути стягнення на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до розділу X Земельного кодексу України до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, в порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до пункту 9 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

За змістом пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови) до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 01 січня 2018 року , не допускається:

- купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Отже, обов`язковою умовою для заборони відчуження земельної ділянки має бути земельна ділянка з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, якщо така земельна ділянка виділена в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства.

Верховний Суд у своїй постанові від 13 березня 2020 року у справі № 671/2108/18 висловив правову позицію, якою вказав, що згідно із статті 19 ЗК України землі сільськогосподарського призначення визначені як окрема категорія земель. Землями сільськогосподарського призначення Кодекс визнає землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Наведене свідчить, що визначення поняття «землі сільськогосподарського призначення» насамперед пов`язано з використанням їх для такої цілі, як виробництво сільськогосподарської продукції, що зумовлено їх природними властивостями.

Статтею ст. 22 ЗК України визначено, види використання сільськогосподарських земель, які відповідають їх цільовому призначенню, та осіб, які мають право на отримання таких земель у власність та у користування.

Згідно частини першої статті 23 ЗК України землі повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання. Пріоритетність правового режиму цих земель передбачає необхідність їх цільового використання.

Виходячи з вищезазначених норм, обмеження щодо відчуженням земельних ділянок не поширюється на право приватної власності на земельні ділянки іншого призначення (виду використання), які перебувають у власності громадян та юридичних осіб. Тому колегія суддів погоджується з висновками суду, що доводи позивачів наведені в позовних заявах не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки містять хибні висновки про поширення мораторію на відчуження земельних ділянок позивачів, які відносяться до земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства і не являються земельними частками (паями).»

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі №908/1550/19.

У свою чергу матеріали справи не містять доказів того, що належна ОСОБА_2 земельна ділянка з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, щодо якої звернуто стягнення на предмет іпотеки виділена в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) і не являється земельною часткою (паєм).

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що державний виконавець невірно розтлумачив норми Земельного кодексу України та безпідставно прийняв 07 квітня 2017 року постанову, якою повернув виконавчий лист стягувачу, а отже не виконав своїх зобов`язань, покладених на нього Законом України «Про виконавче провадження», чим перешкодив у реалізації захисту прав та інтересів стягувача.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апеляційної скарги на те, що відповідно до даних Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ «Омега Банк» було ліквідовано 18 листопада 2019 року, оскільки ці обставини не мають значення для справи, враховуючи те, що ПАТ «Омега Банк», яке є правонаступником ПАТ «Сведбанк», уклало договір про відступлення прав вимоги із ТОВ «Файненс Компані» 07 березня 2019 року. Отже, на момент укладення договору про відступлення права вимоги банк ще не було ліквідовано.

Необґрунтованими є також доводи апеляційної скарги про те, що скаржником було виконано зобов`язання в повному обсязі, оскільки ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції такі докази надані не були.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Овсія Дмитра Юрійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2021 року.

Головуючий: Судді: