ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

20 жовтня 2021 року

м. Харків

справа № 615/1428/20

провадження № 22-ц/818/5667/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач : Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі законного представника - батька ОСОБА_3 ,

треті особи: Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК», Служба у справах дітей Валківської міської ради Харківської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі законного представника - батька ОСОБА_3 , треті особи: Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК», Служба у справах дітей Валківської міської ради Харківської області про стягнення боргу за кредитом спадкодавця, з апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Валківського районного суду Харківської області від 06 липня 2021 року, постановлене в складі судді Товстолужського О.В.,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що 09.12.2011 року між АТ «Приватбанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір б/н від 09.12.2011 року. Позичальник підтвердив свою згоду, підписавши заяву разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», що складає між ним та банком договір. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 помер. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 . Крім того, як вказав позивач, на дату смерті позичальника ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором становить 7 598,24 грн. У зв`язку з вищевикладеним банк просив стягнути із ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 09.12.2011 року в розмірі 7 598,24 грн.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 06 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що судом визначено коло спадкоємців: ОСОБА_1 , яка на момент смерті досягла пенсійного віку та має право на обов`язкову частку та малолітній ОСОБА_2 , який відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Також встановлено майно, що належало на праві власності ОСОБА_4 за життя, а саме: автомобіль ВАЗ 2101, д.н. НОМЕР_1 , 1977 року випуску, також на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_4 за життя належала 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, висновки суду першої інстанції про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечить вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача. Натомість відповідачі не надали належних доказів, що розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту, не подали до нотаріальної контори заяв про відмову від спадщини.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.12.2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір б/н, про що свідчить копія анкети-заяви від 09.12.2011 року, яка містить підпис ОСОБА_4 про ознайомлення ним з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які разом становлять договір про надання банківських послуг (кредитний договір) (а.с.19) Отже, уклавши кредитний договір, сторони погодили його істотні умови, які визначені Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Згідно умов договору позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином.

Крім того, до позову надані витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 20), витяг з умов і правил надання банківських послуг (а.с.46), розрахунок заборгованості за договором № б/н від 09.12.2011 року (а.с. 6-9).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , що видане Виконавчим комітетом Перекіпської сільської ради Валківського району Харківської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 помер.(а.с.53).

17.03.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» направив на адресу Валківської державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст. 1281 Цивільного кодексу України, в якій просив повідомити чи заводилась спадкова справа після смерті ОСОБА_4 ; включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до спадкової маси; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 8248,24 грн; повідомити щодо звернення осіб з заявою про прийняття або про відмову від прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям померлого боржника.(а.с.55).

Згідно інформації наданої 07.04.2020 року Валківською державною нотаріальною конторою Харківської області, вимога кредитора АТ КБ «ПриватБанк» одержана 07.04.2020 року та долучена до матеріалів спадкової справи №99/2019. Свідоцтва про право на спадщину станом на 07.04.2020 року не видавались.(а.с. 56,100).

25.05.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» направив ОСОБА_1 , як спадкоємцю за законом, на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦПК України, лист-претензію про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором від 09.12.2011 року, укладеного між банком та ОСОБА_4 (а.с. 57).

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4 за життя заповів все своє майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія заповіту складеного 11.12.2017 року та посвідченого секретарем виконавчого комітету Перекіпської сільської ради Валківського району Харківської області, та зареєстровано в реєстрі за №88.(а.с.169).

ОСОБА_1 має право на обов`язкову частку у спадщині як така, що набула пенсійного віку та прийняла спадщину, оскільки на день смерті ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована з останнім за однією адресою.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частина 1 ст. 1241 ЦК України визначає, що непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Отже, спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

За розрахунками позивача станом на день смерті ОСОБА_4 , тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1 розмір заборгованості за кредитним договором перед АТ КБ «ПриватБанк» за договором б/н від 09.12.2011 року становить 7598,24 грн, з яких 4037,50 грн заборгованість за тілом кредиту, 3560,74 грн нарахована пеня.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторона позивача не надала суду відомості про вартість спадкового майна, а вищезазначені обставини є пререпоною для визначення меж відповідальності спадкоємця за боргом спадкодавця відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України.

Такі висновки не ґрунтуються на законі.

Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який закріплений у статті 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові №607/98/17 від 19.02.2020 року.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525,526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Отже, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість пенею.

У заяві-анкеті неможливо визначити чи зазначені умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження№ 14-131цс19).

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів ОСОБА_4 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Станом на дату смерті ОСОБА_4 існувала заборгованість за тілом кредиту загалом 4037,50 грн.

Із розрахунку заборгованості, який наданий позивачем вбачається, що з 01.06.2015 року по 31.03.2019 року на погашення заборгованості позивач сплатив 5242,87 грн.

Колегія суддів вважає, що сплачені відповідачем з 01.06.2015 року грошові кошти Банк неправомірно відносив на погашення процентів, в той час як процента ставка та пеня договором не передбачена.

Оскільки колегією суддів встановлено, що сума коштів, сплачених на погашення кредиту перевищує витрати відповідача по кредитній картці, отже з урахуванням умов договору заборгованість за договором відсутня - позовні вимоги Банку задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Водночас за правилом ч.4 указаної статті, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, силу частини 4 статті 367 ЦУПК України, вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення на рішення Валківського районного суду Харківської області від 06 липня 2021 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови виготовлено 01 листопада 2021 року