РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.,

за участю:

секретаря судового засідання Хліменкової А. Л.,

представника відповідачів ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозов Геннадій Вікторович, про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просить: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яке видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Г. В. на ім`я ОСОБА_3 , після смерті ОСОБА_5 ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яке видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Г. В. на ім`я ОСОБА_4 , після смерті ОСОБА_5 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , після якого у встановлений законом строк спадщину прийняла вона, як дружина, та діти - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . У зв`язку з чим, 05 вересня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Г. В. видані свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по 1/3 частці кожному.

Позивач зазначає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали свідоцтво про право на прийняття спадщини за законом без відповідних на те правових підстав, оскільки вона, на момент смерті її чоловіка, проживала разом з ним, в спірній квартирі, де і наразі вона зареєстрована та проживає, а отже, вона мала успадкувати квартиру одноособово.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 січня 2021 року у вказаній справі відкрито загальне позовне провадження.

Згідно з даними зворотніх повідомлень про вручення поштових відправлень та розписок, які містять в матеріалах справи, учасники справи отримали копії ухвал про відкриття провадження та позовних заяв з додатками.

05 лютого 2021 року до суду, засобами поштового зв`язку, надійшов відзив відповідачів, в якому останні просили відмовити в задоволенні позову, оскільки він є безпідставним та необґрунтованим, з огляду на наступне. Представник відповідачів зазначає, що чинне законодавство не передбачає жодних привілеїв в праві на усунення інших спадкоємців від спадкування лише на підставі того факту, що спадкоємець проживав разом зі спадкодавцем у спірній квартирі. Крім того, відповідачі є дітьми померлого ОСОБА_5 , а тому є спадкоємцями першої черги.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10 березня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, поважність причин неявки суду не відомі, а тому суд відповідно до частини третьої статті 223 ЦПК України здійснює розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідачів ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві та просила відмовити в задоволені позову, а також розподілити судові витрати.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 02 грудня 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві серії НОМЕР_1 ( а. с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17 січня 2018 року, виданим Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві серії НОМЕР_2 .

Також встановлено, що у померлого ОСОБА_5 є двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 17 липня 1980 року, виданим відділом РАЦС Нижегородського р-ну м. Горького серії НОМЕР_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 14 лютого 1991 року, виданим відділом РАЦС Печерського РІК серії НОМЕР_4 .

З матеріалів спадкової справи після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_2 24 січня 2018 року звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозова Г. В. з заявою про прийняття спадщини.

З аналогічними заявами звернулись ОСОБА_3 - 30 січня 2018 року та ОСОБА_4 - 06 лютого 2018 року.

На підставі вказаних заяв приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Г. В. видані свідоцтва про право на спадщину по 1/3 частці квартири АДРЕСА_1 кожному, а саме: 04 вересня 2018 року ОСОБА_3 ; 06 вересня 2018 року ОСОБА_2 , а 10 січня 2019 року ОСОБА_4 .

Крім того, відповідно до витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 04 вересня 2018 року, від 06 вересня 2018 року та від 10 січня 2019 року позивач та відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 (по 1/3 частці у кожного).

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно з частиною першою статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено судом, заповіт померлим ОСОБА_5 не складався. Позивач є дружиною померлого, а відповідачі його дітьми, які одержали право на спадкування за законом у першу чергу.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 Цивільного кодексу України).

За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частинами першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України)

Так, встановлено, що позивач та відповідачі звернулися до нотаріуса у встановлений законом шестимісячний строк з заявами про прийняття спадщини, заяв про відмову від прийняття спадщини не надходило.

Відповідно до частин першої - третьої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Тож, з вищенаведеного вбачається, що позивач та відповідачі прийняли спадщину на нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1 , у рівних частках.

Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, згідно з якою свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України як підставу визнання свідоцтва недійсним прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; немає юридичних фактів, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у разі, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини, тощо.

Отже, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачі є спадкоємцями першої черги, які як і позивач, та реалізували своє право на прийняття спадщини у встановленому законодавством порядку.

Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надала належних і допустимих доказів того, що відповідачі отримали свідоцтва про право на спадщину за законом без законних на те підстав, чим порушили її права.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача та залишення їх без задоволення..

Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України судові витрати понесені відповідачами, підлягають стягненню на їх користь з позивача.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила чи має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відзиві представник відповідачів надала попередній розрахунок суми судових витрат, які відповідачі понесли та очікують понести у зв`язку з розглядом справи, зазначивши, що згідно пункту 4.1 договору про надання правничої допомоги № 1-01/21 від 26 січня 2021 року відповідач ОСОБА_4 зобов`язується оплатити Адвокатському об`єднанню суму гонорару в розмірі 4 000 грн, аналогічне положення міститься в договорі про надання правничої допомоги № 2-01/21 від 26 січня 2021 року, укладеним з ОСОБА_3 . Повідомила, що 01 лютого 2021 року відповідачі перерахували на поточний рахунок адвокатського об`єднання «Коновал та партнери» частину гонорару в розмірі 2 000 грн кожний, тобто на день подання відзиву відповідачі сплатили частину гонорару у розмірі 4 000 грн. 21 квітня 2021 року до матеріалів справи було долучено квитанцію про перерахування відповідачем ОСОБА_3 ще 2 000 грн на рахунок адвокатського об`єднання.

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що 26 січня 2021 року між Адвокатським об`єднанням «Коновал та партнери» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання правничої допомоги № 1-01/21, відповідно до пункту 1.1 якого, клієнт в порядку та на умовах, визначених цим договором та законодавством України, доручає, а Адвокатське об`єднання зобов`язується відповідно до доручення Клієнта надавати йому за плату правничу допомогу щодо представництва та захисту інтересів клієнта з питання визнання свідоцтва про право на прийняття спадщини за законом недійсним (справа № 760/28822/21) в обсязі та на умовах, визначених законодавством України та цим Договором. Згідно з пунктом 4.1 гонорар, тобто сума грошових коштів, що буде сплачена клієнтом Адвокатському об`єднанню за надані послуги правничої допомоги становить 4 000 гр.

Крім того, 26 січня 2021 року між Адвокатським об`єднанням «Коновал та партнери» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання правничої допомоги № 2-01/21, відповідно до пункту 1.1 якого, клієнт в порядку та на умовах, визначених цим договором та законодавством України, доручає, а Адвокатське об`єднання зобов`язується відповідно до доручення Клієнта надавати йому за плату правничу допомогу щодо представництва та захисту інтересів клієнта з питання визнання свідоцтва про право на прийняття спадщини за законом недійсним (справа № 760/28822/21) в обсязі та на умовах, визначених законодавством України та цим Договором. Згідно з пунктом 4.1 гонорар, тобто сума грошових коштів, що буде сплачена клієнтом Адвокатському об`єднанню за надані послуги правничої допомоги становить 4 000 гр.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131 св 19.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131св19 також судом зроблено висновок, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Як вбачається із договорів про надання правничої допомоги сторонами визначено розмір гонорару (пункт 4.1 договорів).

Відповідно до копій квитанцій від 01 лютого 2021 року, від 04 лютого 2021 року та від 18 квітня 2021 року, які містять в матеріалах справи, Адвокатське об`єднання «Коновал та партнери» отримало від ОСОБА_3 4 000 грн, та від ОСОБА_4 2 000 грн, за надання правничої допомоги згідно договору.

Позивачем не подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Таким чином, суд дослідивши всі надані документи, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, дійшов висновку, що представником відповідачів доведено заявлений розмір витрат на правничу допомогу, і такий розмір є співмірним із складністю справи, обсягом наданих послуг та виконаних робіт, тому приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції, який підлягає відшкодуванню за рахунок позивача становить 8 000 грн.

З огляду на викладене, керуючись статтями 328, 346, 392, 1217, 1220, 1222, 1223, 1268, 1270, 1297, 1301 ЦК України, статтями 2, 10, 12, 13, 15, 141, 76-81, 89, 258, 263, 264, 265, 273, 280, 284, 289, 354, 355 ЦПК України ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозов Геннадій Вікторович, про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в сумі 4 000 грн (чотири тисячі гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000 грн (чотири тисячі гривень).

Відомості щодо учасників справи:

позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ;

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозов Геннадій Вікторович, АДРЕСА_5 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення подається учасниками справи безпосередньо (частина перша статті 355 ЦПК України) або через суд першої інстанції (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. М. Ішуніна