Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6271/20
Провадження № 2/711/862/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
12 січня 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Скляренко В.М.
при секретарі Нарадько Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення та зняття з реєстрації місця проживання.
В обґрунтування позову вказує, що їй на підставі свідоцтва про право власності, НОМЕР_1 від 11.07.2006 року, виданого Виконавчим комітетом Черкаської міської ради, зареєстрованого 13.08.2006 року, належить квартира АДРЕСА_1 .
Відповідачка ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_2 ) - є її донькою та зареєстрована у вказаній квартирі, хоча з вересня 2005 року остання в квартирі не проживає, її особистих речей в квартирі немає. Жодних перешкод в користуванні даною квартирою їй не вчинялось, що підтверджується актом опитування сусідів, засвідченим головою ЖБК № 100.
А тому, просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 з подальшим зняттям її з реєстрації за вказаною адресою.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.09.2020 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін). Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 з подальшим зняттям її з реєстрації.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку - шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України».
Суд ухвалив, справу вирішити за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідачки ОСОБА_2 , повідомленої у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, яка не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву проти позову, та зі згоди позивачки щодо такого порядку розгляду справи.
Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 , пояснення свідка ОСОБА_4 , дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи позивачці - ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується свідоцтвом на право власності серія та номер НОМЕР_1 , виданим Виконавчим комітетом Черкаської міської ради 11.07.2006 року та Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №239946482 від 10.01.2021 року, номер запису про право власності 312 в книзі 5 від 13.08.2006 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 15344140, підстава внесення запису: свідоцтво про право власності НОМЕР_1 , виданим Виконавчим комітетом Черкаської міської ради 11.07.2006 року (а.с. 10, 61-62).
Також в судовому засіданні встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 . Однак остання у вказаній квартирі не проживає з вересня 2005 року. Вказане стверджується актом від 23.07.2020 року, засвідченим членами комісії ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та головою ОК «ЖБК №100» (а.с. 14), а також показами свідка ОСОБА_4 , даними в судовому засіданні, який пояснив, що відповідачка ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 2005 року, квартирою не цікавиться і комунальні послуги за утримання житла не сплачує.
Крім того, в судовому засіданні встановлено, що 23.07.2020 року позивачкою на адресу відповідачки - ОСОБА_2 була направлена вимога про зняття з реєстрації місця проживання, однак вона була залишена без відповідного реагування.
Обставин, які б перешкоджали відповідачці у проживанні в квартирі АДРЕСА_1 судом не встановлено.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1ст. 317 ЦК України).
Як зазначено у статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 389 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.
Частиною другою ст. 64 ЖК України визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до ч 2. ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення право власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.
Оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 , яка є дочкою позивачки, не проживає в квартирі АДРЕСА_1 більше одного року, підстави для збереження за нею жилого приміщення понад один рік відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України відсутні, тому суд приходить до висновку про задоволення позову в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 .
Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині позовних вимог ОСОБА_1 про зняття ОСОБА_2 з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 , оскільки це право позивача не було порушене. До того ж, таку вимогу може бути пред`явлено лише до органу реєстрації у разі відмови останньою у вчиненні таких дій за наявності передбачених ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підстав, в тому числі за наявності рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення особи права користування житловим приміщенням.
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації підлягає до часткового задоволення.
Керуючись Конституцією України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 15, 16, 319, 379, 383, 389, 391, 405, 406 ЦК України, ст.ст. 64, 116, 150, 156 ЖК України, ст. ст. 4, 11, 12, 13, 81, 89, 141, 263-266, 273, 280-284 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
В іншій частині позову ОСОБА_1 - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст рішення складений 18.01.2021 року.

Головуючий: В.М.Скляренко