Номер провадження: 22-ц/813/6030/21
Номер справи місцевого суду: 509/6508/20
Головуючий у першій інстанції Кочко В.К.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є. С.,

суддів: Вадовської Л. М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 грудня 2020 року у складі судді Кочко В. К.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 ОСОБА_1 до подачі позовної заяви подав заяву про забезпечення позову та просив суд накласти арешт на будинок з господарським будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 та будь-яких інших осіб припинити здійснювати у будь який спосіб відчуження та вивезення товарно-матеріальних цінностей, які знаходяться в приміщеннях будинку та господарських будівлях в тому числі магазину-складу за адресою: АДРЕСА_1 оскільки ці товаро-матеріальні цінності є предметом спору; та зобов`язати ОСОБА_2 та інших осіб вчинити певні дії, а саме - допустити заявника ОСОБА_1 у будь який час до приміщень будинку та господарських будівель, в тому числі і магазину-складу, які знаходяться на АДРЕСА_1 , оскільки правовідносини пов`язані із сімейними правами.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.12.2020 заяву про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на будинок з господарським будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 , та будь-яких інших осіб вчинити певні дії, а саме допустити та допускати заявника ОСОБА_1 у будь який час та без-будь яких обмежень до приміщень будинку, господарських будівель і споруд, в тому числі і до магазину-складу, які знаходяться на АДРЕСА_1 . У решті заявлених вимог щодо забезпечення позову відмовлено.

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову шляхом скасування ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.12.2020, якою вжито заходи забезпечення позову з посиланням на те, що позивач повинен був подати позов до 18.12.2020, однак в реєстрі судових справ відсутні дані про подачу ОСОБА_1 позову до ОСОБА_2 .

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 29.12.2020 заяву задоволено частково; скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.12.2020, а саме, скасовано зобов`язання ОСОБА_2 та будь-яких інших осіб вчинити певні дії, а саме допустити та допускати ОСОБА_1 у будь який час та без-будь яких обмежень до приміщень будинку, господарських будівель і споруд, в тому числі і до магазину-складу, які знаходяться на АДРЕСА_1 ; в іншій частині відмовлено.

Не погодившись з зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати, пов`язані з сплатою судового збору в розмірі 479 грн, з яких 454 грн судовий збір, а 25 грн - банківські послуги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позбавивши позивача права доступу до його власності, суд своєю ухвалою сприяв тому, що його дружина зі своїми співучасниками привласнили та розпродали належні йому, іншим юридичним та фізичним особам корма та товари, які він взяв під реалізацію на суму більше мільйона гривень. Доступ до його власності давав йому підстави вважати, що якусь решту товарів ще можна було би захистити та зберегти, однак після скасування заходів забезпечення позову надія зникла. Апелянт посилається на те, що про судове засідання, яке повинно було відбутися 28.12.2020 з приводу скасування заходів забезпечення позову не повідомлявся та в матеріалах справи таких тверджень не існує, а тому твердження суду про те, що позивач безпричинно не з`явився до суду є не обґрунтованим.

19.05.2021 представник ОСОБА_2 надала суду відзив та просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, обґрунтовуючи відзив тим, що з 28.01.2021 провадження у цивільній справі №509/6508/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та усунення перешкод у користуванні майном закрито. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.01.2021 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та усунення перешкод у користуванні майном залишено без розгляду. В ухвалі Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.01.2021 судом не було зазначено про скасування заходів забезпечення позову, оскільки ці заходи були скасовані ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 29.12.2021. Посилається на те, що скасування заходів забезпечення позову ніяким чином не може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

28.05.2021 ОСОБА_1 надав суду письмові пояснення та вважає, що апеляційний суд при розгляді його скарги про скасування ухвали Овідіопольського районного суду від 29.12.2020 по справі 509/6508/20, якою були скасовані заходи забезпечення позову встановлені ухвалою суду від 08.12.2020 по справі 509/6200/20 прийме до уваги висновки Одеського апеляційного суду, які були викладені в ухвалі ОАС від 15.04.2021 по справі 509/6200/20.

Апелянт в судове засідання 12.10.2021 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не заявив, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Як вбачається з ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.12.2020 судом до подання позову накладено арешт на будинок з господарським будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , а також зобов`язано ОСОБА_2 , та будь-яких інших осіб вчинити певні дії, а саме допустити та допускати заявника ОСОБА_1 у будь який час та без-будь яких обмежень до приміщень будинку, господарських будівель і споруд, в тому числі і до магазину-складу, які знаходяться на АДРЕСА_1 .

Суд виходив із того, що у період перебування у шлюбі сторони придбали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 . Шлюб між сторонами припинено 24.10.2020. Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, враховуючи, що будинок з господарським будівлями та спорудами оформлений на ОСОБА_2 , то існує ризик його відчуження без згоди ОСОБА_1 у зв`язку з чим на будинок накладено арешт. Також суд вважав за можливе зобов`язати ОСОБА_2 та інших осіб допустити заявника ОСОБА_1 у будь який час до належних йому на праві власності приміщень спірного будинку та господарських будівель без обмежень, в тому числі і магазину-складу, які знаходяться за вказаною адресою з посиланням на те, що реалізація прав власності будинку з господарським будівлями та спорудами виникає з сімейних правовідносин.

Постановляючи ухвалу, яка є предметом перегляду в апеляційному порядку, суд виходив з того, що суд оцінює обґрунтованість доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів та доводи відповідача щодо їх скасування з урахуванням вимог розумності, обґрунтованості і адекватності, наявності зв`язку між вжитими заходами забезпечення позову і предметом кожної позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, та дійшов висновку, що вимоги позивача про забезпечення позову не були належним чином обґрунтованими та доведеними, вони не є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Предметом позову є поділ спільного майна подружжя та усунення перешкод у користуванні майном.

Отже, забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 та будь-яких інших осіб чинити певні дії, а саме допустити та допускати ОСОБА_1 у будь-який час та без будь-яких обмежень до приміщень будинку, господарських будівель та споруд, в тому числі і до магазину складу, які розташовані по АДРЕСА_1 є фактично передчасним вирішенням спору по суті позовних вимог ОСОБА_1 , що суперечить правовій природі інституту забезпечення позову.

При цьому вимогами закону передбачено, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява N 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 12.11.2021.

Головуючий:

Судді: