Єдиний унікальний номер 235/4957/20
Номер провадження 22-ц/804/2711/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2021 року м. Бахмут
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді: Мірути О.А.,
суддів: Тимченко О.О., Хейло Я.В.,
за участю секретаря судового засідання Цимбала Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 у цивільній справі № 235/4957/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, витребування майна з чужого незаконного володіння на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2021 року про забезпечення позову (суддя Клікунова А.С.),
В провадженні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, витребування майна з чужого незаконного володіння, в якій заявлено вимоги: визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 транспортний засіб марки «Volkswagen» модель «Passat» державний номерний знак НОМЕР_1 ; - витребувати у ОСОБА_1 та передати ОСОБА_2 автомобіль марки «Volkswagen» модель «Passat» державний номерний знак НОМЕР_1 , ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серійний номер НОМЕР_2 .
03.09.2021 року на адресу суду надійшла заява про забезпечення позову, шляхом оголошення в розшук транспортного засобу марки «Volkswagen» модель «Passat» седан В загальний, білого кольору, номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 та заборони відповідачу по справі ОСОБА_1 експлуатацію цього транспортного засобу, вилучивши його у відповідача та передавши його позивачу.
Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2021 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково.
Заборонено ОСОБА_1 , користуватись транспортним засобом марки «Volkswagen», модель «Passat», седан В загальний, колір білий, номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 .
Вилучено з володіння ОСОБА_1 , транспортний засіб марки «Volkswagen», модель «Passat», седан В загальний, колір білий, номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 .
Передано транспортний засіб марки «Volkswagen», модель «Passat», седан В загальний, колір білий, номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 власнику ОСОБА_2 .
Не погодившись з такою ухвалою суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2021 року скасувати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність правових підстав для забезпечення позову, а вжиті заходи забезпечення за змістом тотожні з позовними вимогами.
Крім того, на час задоволення заяви про збезпечння позову, суд першої інстанції ще не почав розглядати справу по суті заявлених вимог, а тому не міг бути упевненим у тому, що задоволення заяви про забезпечення первісного позову може призвести до невиконання чи утруднення виконання можливого позову на користь ОСОБА_2 , враховуючи, що спір стосується майна, яке було придбане сторонами за час шлюбу та становить спільне сумісне майно подружжя.
Вважає, що оскаржуваною ухвалою суд фактично узаконив протиправні дії відповідача по зустучному позову ОСОБА_2 , за захистом від яких ОСОБА_1 вимушений був звернутись до суду.
На думку ОСОБА_1 , такі дії суду не узгоджується ані з положенням Конституції України щодо прав громадян, ані з припсами цивільного законодавства, позаяк в діях суду вбачається не лише грубе порушення приписів цивільного процесуального законодавства, а і грубе порушення норм матеріального права.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Булгакова О.Д. доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги.
ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, від представника ОСОБА_3 поступила заява про розгляд справи без її участі.
Беручи до уваги належне, завчасне повідомлення сторін у справі про місце, день та час розгляду справи, колегія суддів апеляційного суду у відповідності до норм статті 372 ЦПК України ухвалила розглянути справу за апеляційною скаргою на рішення суду у відсутності сторін, котрі не з`явилися до суду.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Булгакової О.Д., обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частиною 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вивчивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підстави вимог своєї заяви, колегія суддів приходить до висновку, що вказаним вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає, виходячи з наступного.
Так, задовольняючи заяву ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції прийняв до уваги положення ст. 149, 150, 153 ЦПК України, роз`яснення Верховного Суду України, викладені в пунктах 4 та 6 постанови Пленуму № 9 від 22.12.2006 р., практику Європейського суду з прав людини, із того, що наявного спору між сторонами, обсягу позовних вимог, вимоги співмірності виду забезпечення позову із предметом позову, суд прийшов до переконання, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому на думку суду першої інстанції заява про забезпечення позову підлягає задоволенню в частині заборони відповідачу в експлуатації автомобіля, шляхом його вилучення та передання власнику позивачу по справі.
У відповідності до ч. 3 ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`зковою для виконання поліцією.
Таким чином, питання розшуку транспортного засобу ініціюється виконавцем в ході виконання судового рішення і в розумінні ст. 150 ЦПК України не є заходом забезпечення позову, тому суд першої інстанції дійшов виснову про необхідність відмовити в задоволенні заяви в цій частині.
Ухвала суду в частині відмови у забезпеченні позову шляхом оголошення вищевказаного транспортного засобу в розшук, виходячи зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 , не оспорюється, а тому апеляційним судом не переглядається.

З іншими висновками, викладеними в ухвалі суду, колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення, тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Пунктом 2 частиною першою статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Згідно з частиною десятою статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Застосування судом таких заходів забезпечення позову, які за змістом є вирішенням спору по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову в такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, передбачених ЦПК України, що є неприпустимим.

Колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом заборони відповідачу по справі ОСОБА_1 експлуатацію транспортного засобу, вилучивши його у відповідача та передавши позивачу, за своїм змістом відповідає заявленим позовним вимогам ОСОБА_2 , які є предметом розгляду у даній справі в порядку загального позовного провадження.

При цьому забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправності сторін по справі.

Крім того, заявником не наведено, а судом першої інстанції не зазначено жодної встановленої обставини, у зв`язку з якою існує загроза утруднення або невиконання судового рішення та яким чином не вжиття заявлених заходів утруднить виконання рішення, а посилання на факт, що ОСОБА_2 є власницею вказаного автомобілю та у зв`язку із захворюванням потребує пересування на особистому транспорті не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності із положеннями законодавства, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки вжиті заходи забезпечення позову за змістом є тотожними із позовними вимогами, що суперечить ч. 10 ст. 150 ЦПК України, а ОСОБА_2 не доведено припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення даного позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року по справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії».

На підставі викладеного, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 обгрунтованими, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову.

Відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню до суду з такою заявою у разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову призведуть до утруднення або неможливості виконання майбутнього рішення суду.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2021 року про забезпечення позову в частині заборони ОСОБА_1 , користуватись транспортним засобом марки «Volkswagen», модель «Passat», седан В загальний, колір білий, номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 , вилучення з володіння ОСОБА_1 , транспортного засобу марки «Volkswagen», модель «Passat», седан В загальний, колір білий, номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 , передання транспортного засобу марки «Volkswagen», модель «Passat», седан В загальний, колір білий, номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 власнику ОСОБА_2 - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову в частині заборони ОСОБА_1 , користуватись транспортним засобом марки «Volkswagen», модель «Passat», седан В загальний, колір білий, номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 , вилучення з володіння ОСОБА_1 , транспортного засобу марки «Volkswagen», модель «Passat», седан В загальний, колір білий, номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 , передання транспортного засобу марки «Volkswagen», модель «Passat», седан В загальний, колір білий, номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 власнику ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.А. Мірута

Судді: О.О.Тимченко

Я.В. Хейло

Повний текст складено 04 листопада 2021 року.

суддя: О.А. Мірута