Справа № 577/5303/21
Провадження № 2-о/577/302/21

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2021 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі :

головуючого судді Кравченка В.О.

за участю секретаря

судового засідання Степаненко Л.В.

адвокат Дерев`янко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Конотопа цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Конотопський відділ поліції Головного управління Національної поліції України в Сумській області про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , мешканця АДРЕСА_1 , на строк до шести місяців, яким заборонити ОСОБА_2 :

- перебувати у місці проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб та наближатися до неї ближче ніж 100 метрів у разі зустрічі на вулиці у іншому місці у будь-якому населеному пункті;

- наближатися ближче ніж 1000 метрів до місця проживання ОСОБА_1 , а саме до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

На обґрунтування вимог адвокат Дерев`янко О.В., яка надає правову допомогу ОСОБА_1 на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги, вказала, що заявниця є власницею будинку АДРЕСА_3 . Має сина ОСОБА_2 , 1976 року народження, який зареєстрований в АДРЕСА_1 , але періодично проживає у матері. ОСОБА_3 зловживає спиртними напоями і під час спілкування з матір`ю ображає останню, висловлюючись нецензурною лайкою, застосовує фізичну силу з приводу чого ОСОБА_1 неодноразово зверталася до правоохоронних органів із заявами щодо вжиття заходів стосовно протиправних дій кривдника. За вказані протиправні дії ОСОБА_2 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, проте належних висновків не зробив і на даний час існує реальна загроза життю та здоров`ю ОСОБА_1 , що і стало приводом для звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

ОСОБА_1 підтримала заяву фактично пославшись на обставини викладені вище.

Заінтересовані особи:

- представник Конотопського РВП ГУ Національної поліції України в Сумській області Терещенко Я.В. при винесенні рішення покладається на розсуд суду. При цьому зазначила, що є дільничним інспектором і добре знає відносини, що склалися між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки неодноразово відвідувала їх за місцем проживання. Проте, ОСОБА_1 на її профілактичні відвідування реагувала негативно, навіть просила більше не турбувати. Також вказала, що дійсно ОСОБА_4 зловживає спиртними напоями і мали місце випадки психічного насильства до матері за що притягувався до адміністративної відповідальності, але жодного разу даних про фізичне насильство не було. На її переконання, ОСОБА_1 має намір позбавити сина житла з метою чого і звернулася з цією заявою до суду, оскільки реальної загрози життю та здоров`ю не має.

- ОСОБА_2 , який був повідомлений про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, як то передбачено ч.11 ст.128 ЦПК, у судове засідання не з`явився.

Відповідно до частин 1, 2 статті 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Враховуючи скорочені строки розгляду заяви про видачу обмежувального припису, специфіку характеру та предмету правовідносин, які склалися між заявником та заінтересованою особою, необхідності оцінки ризиків для життя і здоров`я учасників таких правовідносин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 .

Вислухавши доводи учасників процесу, пояснення свідків, дослідивши представлені докази суд дійшов такого висновку.

Під час розгляду було встановлено, що між ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_2 склалися неприязнені відносини, у зв`язку з чим періодично виникають сварки в процесі чого останній ображав матір вчиняючи відносно неї психічне насильство, що підтверджується постановами суддів від 14.01.2021 року та 20.08.2021 року (а.с.15,16). Згідно останньої постанови предметом розгляду були протиправні дії вчинені ОСОБА_2 ще у травні місяці 2021 року. Також матеріали справи містять і терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_2 , який датований 13.05.2021 року (а.с.8). Після цього жодних заходів до ОСОБА_2 не застосовувалось про що свідчить відсутність доказів на підтвердження зворотнього.

Допитані в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили, що вони є сусідами доньки заявниці. Про протиправну поведінку ОСОБА_2 відносно матері фактично знають зі слів ОСОБА_1 з якою підтримують дружні відносини, а також із збудженого стану останньої під час перебування у доньки.

Відповідно до положень частини першої ст.2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст.263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, ця стаття визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до ст.350-2 ЦПК заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Таким чином, основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини у цій справі, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8, 14, 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 (провадження № 61-21337св19) зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 89 ЦПК, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту цього права, воно включає існування як негативних, так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя (пункт 78 рішення Європейського Суду з прав людиниу справі «Мамчур проти України»).

Виходячи з аналізу зазначених норм закону, а також встановивши, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення фізичного чи психологічного насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявника (з травня 2021 року, тобто майже на протязі п`яти місяців доказів протиправної поведінки ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 не представлено), що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

Окремі звернення заявника до органів поліції після травня 2021 року не підтверджують фактів вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, вірогідність продовження чи повторного скоєння, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Подібні висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 08 квітня 2020 року у справі № 336/5627/19 (провадження № 61-1585св20), від 26 травня 2021 року у справі № 712/5977/20 (провадження № 61-1171св21).

Керуючись: главою 13 ЦПК України, ст.ст. 11-13, 51, 76-83, 89, 263-265 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя Кравченко В. О.