ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/3976/20 Номер провадження 22-ц/814/1602/21Головуючий у 1-й інстанції Фадєєва С. О. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 07 травня 2021 року (час ухвалення судового рішення не зазначено, дата виготовлення повного тексту рішення - 13 травня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_2 , який діє як законний представник неповнолітньої дитини, і ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 , як законний представник неповнолітньої дитини, і ОСОБА_1 звернулися до суду з вказаним позовом, просили ухвалити рішення, яким припинити з 01.03.2020 року стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі ј частини усіх видів заробітку з 29.09.2010 року щомісячно на утримання неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення повноліття, згідно виконавчого листа № 2-2117, виданого на підставі рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 29.09.2010 року.

В обґрунтування заявлених вимог зазначається, що рішенням суду з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку з 29.09.2010 року на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні, проте з 01.03.2020р. по теперішній час неповнолітня ОСОБА_1 не проживає разом з матір`ю, ОСОБА_4 , яка виїхала за межі України до Республіки Польща, а фактично мешкає з тіткою ОСОБА_5 та дядьком ОСОБА_6 і залишається на повному утриманні батька. Стверджується, що відповідачка будь-якої участі у вихованні, утриманні дитини не приймає, її життям не цікавиться, але продовжує щомісячно отримувати аліменти, при цьому на утримання дитини їх не витрачає. Наголошується, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину має той з батьків, хто проживає окремо від неї. Як на підставу позову посилаються на ст. 223 ЦПК України та вважають, що викладені обставини впливають на припинення платежів.

Заочним рішенням Крюківського районного суду м.Кременчка Полтавської області від 07.05.2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції неправильно оцінив фактичні обставини, а саме те, що мати неповнолітньої дитини, яка одержує аліменти, виїхала за межі країни, отримані кошти не витрачає на дитину, яка перебуває на повному утриманні батька, а це є безперечною підставою для припинення стягнення аліментів.

Правом подачі відзиву відповідач не скористалась.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 29 листопада 2005 року батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.8).

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29.09.2010 року у справі № 2-2117/2010 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, починаючи з 29 вересня 2010 року, щомісячно на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення дитиною повноліття.

Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2117/2010 від 26.09.2018р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ОСОБА_1 перебуває на виконанні у Хорольському районному відділі ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.6)

Згідно довідки виконкому Драбинівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 25.09.2020 року № 02-28/149 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає без реєстрації з 01.03.2020 року і по даний час з тіткою ОСОБА_5 в господарстві дядька ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

За станом на 25 вересня 2020 року ОСОБА_1 була ученицею 9-го класу Кустолівського закладу середньої освіти І-ІІІ ступенів (а.с.11).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не надали суду доказів перебування неповнолітньої доньки на утриманні виключно батька та використання отримуваних відповідачем ОСОБА_4 аліментів не на потреби дитини ОСОБА_1 , отже відсутні підстави стверджувати, що батько самостійно повністю одноособово утримує дитину, як і підстави вважати, що матір не утримувала дитину у період з 01.03.2020 по час розгляду справи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Згідно ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України визначені способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, зокрема, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

За змістом наведених норм Сімейного кодексу України суд вправі ухвалити рішення про припинення стягнення аліментів за умови доведеності таких обставин у сукупності: дитина проживає разом з платником аліментів і перебуває на його утриманні, одержувач аліментів не витрачає отримані кошти (аліменти) на дитину.

Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільненні від них.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачі подали суду докази, згідно яких неповнолітня дитина проживає у своїх тітки та дядька, де і навчається у середній школі. Батько, платник аліментів, проживає окремо в іншому місці.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції виконав вимоги ст.89 ЦПК України дав правильну оцінку поданим у справу доказам і зробив правильний висновок про недоведеність перебування дитини на повному утриманні батька, платника аліментів, та нецільового використання матір`ю одержаних аліментів.

Позивачем ОСОБА_1 заявлено клопотання про приєднання та дослідження апеляційним судом нових доказів, тобто доказів у підтвердження обставин, які виникли після ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору.

Заявлене клопотання не може бути задоволене з таких підстав.

У постанові ВП ВС від 27 червня 2018 року (справа № 756/1529/15-ц) викладений такий правовий висновок:

«Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог ЦПК України, у межах заявлених ними вимог і на підставі доводів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина перша статті 11 ЦПК України у редакції чинній на час ухвалення судового рішення).

Відповідно до вимог статті 303 ЦПК України (якою керувався суд і яка була чинною на час ухвалення судового рішення) апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце підчас розгляду справи судом першої інстанції.

Судом встановлено, що провадження у справі про банкротство ТОВ «Лізинг ІТ-СПВ» було порушено ухвалою Господарського суду м. Києва від 24 лютого 2016 року, цією ж ухвалою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Отже, зазначена обставина не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки на час ухвалення цього рішення (28 липня 2015 року) її не існувало.»

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України (у чинній редакції) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.367 ЦПК України (у чинній редакції) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Цю норму закону слід розуміти таким чином, що суд апеляційної інстанції у виняткових випадках вправі прийняти і дослідити докази, які стосуються фактів (обставин), що існували до ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору.

ОСОБА_1 долучила до апеляційної скарги світлокопії документів, які датовані червнем - вереснем 2021 року, і стосуються обставин, що виникли після ухвалення судом першої інстанції рішення по суті.

З огляду на наведене у апеляційного суду відсутні законні підстави досліджувати подані нові докази стосовно нових обставин.

В апеляційній скарзі відсутні посилання на обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 07 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 15 листопада 2021 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов