ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/2047/21 Головуючий суддя І інстанції Пашнєв В. Г.
Провадження № 22-ц/818/4882/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 09 червня 2021 року, ухвалене у складі головуючого судді Пашнєва В.Г., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

встановив :

06 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позовна заява мотивована тим, щосторони перебували у шлюбі з 01.06.2002 року по 05.06.2007. Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначив, що з травня 2017 року син ОСОБА_3 проживає із позивачем, що підтверджується Довідкою про склад сім`ї від 24.11.2017.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 30.10.2018 по справі № 642/2504/18 з відповідача стягнуті аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісяця на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 до досягнення ним повноліття.

Позивач зазначає, що станом на день подання позовної заяви син є повнолітнім та навчається на денній формі навчання в Харківському машинобудівному коледжі на 3 курсі за спеціальністю «Електроенергетична електротехніка та електромеханіка» та продовжує проживати із позивачем.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі однієї чверті її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03.11.2020 та до закінчення навчання, тобто до 30.03.2022 року.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 09 червня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 1/6 її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03.11.2020 та до закінчення навчання, тобто до 30.06.2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір в розмірі 908, 00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд змінити заочне рішення в частині стягнутих з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі ј частини її заробітку (доходу) щомісяця, на його користь на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 03.11.2020 до закінчення навчання, тобто до 03.06.2022 року.

Вказав, що твердження відповідача про її добровільну пропозицію продовжувати добровільно сплачувати аліменти на сина, який продовжує навчання, не відповідають дійсності оскільки ні він, ні син з листопада 2020 року не отримали жодної копійки. З урахуванням стягнутої судом 1/6 частини аліментів, із суми заробітної плати 5311,85 складає за вирахуванням податків та зборів складає 712,63 грн, однак відповідач просить визначити розмір аліментів 15%, що приблизно складає 641,00 грн., посилається на її незадовільний матеріальний стан та утримання сина ОСОБА_4 , 2013 року народження, про що вона зазначила у відзиві. Зауважує, що відповідачем не надано жодного доказу того, що вона немає можливості сплачувати аліменти у розмірі ј частини, до відзиву нею не надано довідку про свої доходи.

У письмовому відзиві ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Вказала, що рішення суду є аргументованим, її дохід складає приблизно 7000,00 грн, з якого ще утримуються податки та збори та отримується нею на руки приблизно 5500,00 грн. Також на підтвердження надала довідку від 22.07.2021 року № 118 про отримання нею заробітної плати починаючи з листопада 2020 року.

Зазначила, що суд першої інстанції врахував всі доводи і міркування сторін.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Аналізуючи наведені норми цивільного процесуального права, та з огляду на зміст та характер спірних правовідносин судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Правилом ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення аліментів на повнолітню дитину на час навчання

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, що продовжують навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд, зокрема, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року, справа № 199/9339/16-ц, провадження № 61-32330св18.

У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15, у постановах Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц, провадження № 61-1717 св 18, від 25 лютого 2020 року у справі № 521/4397/17, провадження № 61-39201св18.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно довідки, ОСОБА_3 продовжує навчання на денній формі навчання в Харківському машинобудівному коледжі на 3 курсі за спеціальністю «Електроенергетична електротехніка та електромеханіка»

Судом встановлено, що ОСОБА_3 проживає з позивачем, знаходиться на його утриманні, а відповідач проживає окремо.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 30.10.2018 по справі № 642/2504/18 було стягнуто з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісяця на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 до досягнення ним повноліття.

Згідно вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані забезпечувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 179 СК України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Статтею 183 СК України передбачено, що доля заробітку ( доходу ) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суда з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із розрахунку наявності такої можливості у батьків надавати таку матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України.

Разом з цим, дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд у відповідності до вимог ст. 200 СК України, враховує обставини, зазначені у статті 182 цього Кодексу та виходячи з того, що батько та мати мають рівні обов`язки щодо дитини, в тому числі і по її утриманню, враховуючи те, що у відповідача на утриманні є неповнолітній син, що старший син є повнолітнім, проживає з позивачем і продовжує навчання на денній формі навчання у навчальному закладі, враховуючи, що відповідач є працездатним, офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату, суд вважає необхідним задовольнити - частково позовні вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 повнолітній, є студентом Харківського машинобудівного коледжу, навчається на денній формі навчання, тобто потребує коштів на навчання та пов`язаних ним витрат, зокрема, на проживання, проїзд до місця навчання, підручники тощо.

Встановивши, що ОСОБА_3 навчається у навчальному закладі та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а його мати ОСОБА_2 перебуває у працездатному віці та має можливість надавати сину відповідну допомогу, суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості та достатності для правильного вирішення справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі ј частини її заробітку щомісячно.

Доводи ОСОБА_1 , що відповідачем не надано довідки про доходи висновків суду щодо розміру аліментів також висновків суду не спростовують та не звільняють ОСОБА_2 від обов`язку надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання, судом першої інстанції частково задоволено позов та визначено розмір аліментів з урахуванням тих обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, а відповідач заперечувала у відзиві.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09 червня 2021 року,- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу ст.389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 15 листопада 2021 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді А.В.Котелевець.

О.М.Хорошевський.