ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/2031/14-ц Номер провадження 22-ц/814/215/21Головуючий у 1-й інстанції Миркушіна Н. С. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря Гнатюк О.С.,

за участі: відповідача ОСОБА_1 , представника третьої особи Бибика В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2020 року, прийнятого під головуванням судді Миркушіної Н.С. в м. Хорол із складанням повного тексту рішення 04 листопада 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Хорольська міська рада Полтавської області про примусове знесення самовільно збудованої споруди,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом. Зазначила, що відповідачкана земельній ділянці, розташованій в АДРЕСА_1 , що перебуває у комунальній власності і не була відведена для цієї мети, звеланежитлову господарську будівлю сарай, без належного дозволу та затвердженого проекту з істотним порушенням протипожежних і будівельних норм і правил та без виділення їй земельної ділянки для цього. Вказує, що сарай прибудований до належного позивачцігаражу, що призводить до його руйнації, та на близькій від багатоквартирного житлового будинку відстані, що протирічить протипожежним та будівельним нормам. Просила зобов`язати ОСОБА_1 знести за власний рахунок самочинно збудовану господарську споруду (сарай) на прибудинковій території по АДРЕСА_1 .

Справа слухалась неодноразово.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 знести за власний рахунок самочинно збудовану господарську споруду (сарай) на прибудинковій території по АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Задоволення позову обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 не є власником квартири в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 чи іншої нерухомості на прибудинковій території, тому не має права не лише будувати будь-які господарські споруди на прибудинковій території вказаного будинку у власних цілях, але і отримувати дозвіл на виділення їй земельної ділянки для таких цілей.

Рішення оскаржила ОСОБА_1 , яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Вказує, що суд не вірно оцінив докази у справі, зокрема, що вона придбала спірну господарську споруду, яка була вже збудована у 1983р., рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки є чинним і матеріали справи не містять підтвердження передачі земельної ділянки співвласникам житлового багатоповерхового будинку АДРЕСА_1 .

Апеляційний розгляд справи колегія суддів вважає за можливе провести у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України у відсутність ОСОБА_2 ,яка належним чином повідомлена про судове засідання, що підтверджується її підписом у рекомендованому повідомленні про вручення судової повістки.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10 березня 2010 року на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 (літ. А-2 з господарськими будівлями, загальною площею 58,8 кв.м, житловою площею 28,8 кв.м, 1/8 частини сараю літ. Б, 1/8 частини огорожі № 1, гараж літ. В).

На території по АДРЕСА_1 знаходиться нежитлове приміщення (сарай) гараж, який задньою частиною примикає до приміщення гаражу належного ОСОБА_2 .

Рішенням Хорольської міської ради 59 сесії 6 скликання № 366 від 29 вересня 2014 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 » надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,0031 га для будівництва та обслуговування господарської будівлі (сараю) у АДРЕСА_1 для надання в оренду із земель багатоквартирної житлової забудови.

ФОП ОСОБА_3 було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (яка надається у користування) ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0020 га на території Хорольської міської ради Хорольського району Полтавської області АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, районний своє рішення мотивував тим, що господарська споруда (сарай) зведена на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 самочинно відповідачкою ОСОБА_1 з порушенням існуючих будівельних, санітарних та протипожежних норм; без наявності дозвільних документів на будівництво та введення в експлуатацію вказаної господарської споруди, існування якої порушує права позивачки ОСОБА_2 , зведена вказана господарська споруда без згоди інших співвласників квартир в зазначеному житловому будинку; без відведення на її будівництво земельної ділянки в рамках чинного законодавства.

Однак, колегія суддів не може погодитись із зазначеним рішенням, оскільки воно прийнято з порушенням норм матеріального права та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

Так, ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнанняабо оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст.376 ЦК України суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема про знесення самочинного будівництва нерухомого майна.

Право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права ( ст.391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 вказувала на те, що сарай відповідача розташований за три метри від вікон квартири позивачки та впритул до її гаража, що призвело до його руйнації.

У відповідності до ст.ст. 12,13 ЦПК України сторони несуть тягар по доведенню обставин, якими обґрунтовують позовні вимоги та заперечення.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд першої інстанції, прийнявши доводи позивача щодо порушення її прав, в повній мірі не з`ясував якими саме доказами це підтверджується.

Між тим, з висновків судової будівельно-технічної експертизи не вбачається яка саме відбулась руйнація належного позивачу гаража.

Неконкретними є посилання у висновку експертизи про те, що місце стикувань стін гаражів виконані з порушенням технології будівельного виробництва, а саме відсутня перев`язка швів цегляної кладки, що сприяє виникненню тріщин в місцях примикання двох будівель, а також відсутність вимощення навколо будівель, що приводить до руйнування гаражу ОСОБА_2 . Адже, експертом не констатовано наявність тріщин та руйнувань гаражу.

Більш того, експертом застосовані вимоги ДБН В.2.6-162:2010, які застосовуються з 01 вересня 2011р., тоді як спірний об`єкт збудований у 1983р.

Зазначеним обставинам всупереч положенням ст. 89 ЦПК України суд першої інстанції належної правової оцінки не надав та прийшов до помилкового висновку про наявність порушених прав ОСОБА_2 , хоча в ухвалі від 02.03.2016 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зверталась увага на необхідність з`ясування в чому саме полягають порушення прав позивачки.

Разом з цим, суд не звернув увагу на те, що :

- Хорольська міська рада не приймала рішень про визначення прибудинкової території по АДРЕСА_1 ;

- рішення Хорольської міської ради 59 сесії 6 скликання № 366 від 29 вересня 2014 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 » є чинним;

- відповідач не здійснювала будівництво спірної господарської будівлі, яка фактично була збудована в 1983р.

Актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил № 1, проведеної Департаментом Державно-будівельної інспекції у Полтавській області, 14 січня 2015 року встановлено, що господарська будівля на прибудинковій території по АДРЕСА_1 зі слів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і візуального огляду, збудована ними у 1983 році та частково відремонтована у 2014 році (проведено ремонт покрівлі та пошкодженої цегли). У 2014 році ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_5 вищезазначену будівлю, розміщену на прибудинковій території (договір купівлі-продажу відсутній) ( т.1, а.с. 42-43).

Позивачем відомості зазначеного акту не спростовані. Однак, районний суд за відсутності інших доказів, помилково вважав, що вказана господарська споруда особисто збудована відповідачкою ОСОБА_1 самочинно.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 не видавався припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.

Відповідно до ч.7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

При цьому органи, зазначені у частині сьомій ст.376 ЦК України, з відповідним позовом до суду не звернулися.

Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України :

а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою,що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці;

б) якщо така забудова порушує права інших осіб;

в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим;

г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

На вказаному наголошено у пункті 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» і до аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 17 липня 2019р. у справі № 462/469/14-ц, від 21 травня 2020р. у справі № 726/824/15-ц, від 30 червня 2020р. у справі 201/2886/15-ц.

Отже, колегія суддів вбачає, що на час розгляду справи належний відповідачу об`єкт будівництва перебуває на стадії незавершеного будівництва.

При цьому матеріали справи не містять доказів того, що відповідач відмовляється провести перебудову об`єкта самочинного будівництва, як це передбачено частиною сьомою ст.376 ЦК України, а ОСОБА_2 таких доказів не подала, що в силу положень статей 12,81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача.

Виходячи з наведеного колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 за їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 , 381, 384 ЦПК України апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2020 року скасувати, ухваливши нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про примусове знесення самовільно збудованої споруди.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя О. В. Прядкіна

Судді: С. Б. Бутенко

О. І. Обідіна

Повний текст постанови складено 19.01.2021 р.