Справа № 754/3132/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

05 листопада 2021 року м. Київ, Деснянський районний суд м. Києва, суддя: Грегуль О.В., секретар судового засідання: Гончаренко М.М.,

Гуріна Вікторія Михайлівна - заявник (позивач за первісним позовом і відповідач за зустрічним позовом)

ОСОБА_1 - відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом

ОСОБА_2 - адвокат Гуріної В.М.

ОСОБА_3 - адвокат Пословського О.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.10.2021 первісний позов задоволено, а зустрічний позов задоволено частково.

Вступна та резолютивна частина рішення проголошена 22.10.2021, а повний рішення суду від 22.10.2021 виготовлено 23.10.2021.

03.11.2021 головуючому передано підписану 27.10.2021 і в цей же день подану на пошту, подану адвокатом Хоменко І.М. від імені ОСОБА_4 заяву щодо долучення доказів понесення витрат на надання правничої допомоги та ухвалення додаткового рішення та в якій заявник просить ухвалити додаткове рішення у справа № 754/3132/16-ц та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 : 36150 грн. - правничої допомоги та повернути ОСОБА_4 надмірно сплачений судовий збір у сумі: 6890 грн..

Згідно ст. 270 ЦПК України, 1. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. 2. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. 3. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. 4. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. 5. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Питання про ухвалення додаткового рішення суд вирішує без виклику учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Згідно ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, 1. Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; 2) повернення заяви або скарги; 3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); 5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. 2. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю. 3. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. 4. У разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги. 5. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Зі змісту останньої норми вбачається, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, тобто, це питання вирішується, не шляхом ухвалення додаткового рішення.

Подати відповідне клопотання про повернення судового збору ОСОБА_4 не позбавлена можливості.

Крім того, ОСОБА_4 спочатку подала квитанцію про сплату судового збору в сумі (квитанція від 27.11.2015): 6090 грн. при ціні позову майнового характеру: 2126122 грн. і при максимальній ставці судового збору для фізичних осіб за позовні вимоги майнового характеру на час подання первісної редакції позову (04.03.2016): 6890 грн., а потім при поданні заяви про збільшення позовних вимог (23.05.2016) при ціні позову: 3252061 грн. ОСОБА_4 подала квитанцію про сплату судового збору в сумі: 6890 грн.. По якій конкретно квитанції або квитанціях є переплата в заяві щодо долучення доказів понесення витрат на надання правничої допомоги та ухвалення додаткового рішення конкретно не вказується, як не вказується і яке відношення до даної справи має квитанція від 27.11.2015, хоча первісна редакція первісного позову подана 04.03.2016.

Що ж стосується витрат на правничу допомогу, то при вирішенні даного питання суд виходить з наступного.

Згідно ст. 137 ЦПК України, 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 7. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Згідно ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 3. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 4. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. 5. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. 6. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 7. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 8. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 9. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. 10. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. 11. Суд має право накласти арешт на грошові кошти чи майно сторони, на яку судовим рішенням покладено витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; у межах сум, присуджених до стягнення, в порядку, встановленому цим Кодексом для забезпечення позову. 12. Судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги. 13. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зі своїми остаточними позовними вимогами ОСОБА_4 визначилась лише 01.04.2019 і в цей же день після остаточного визначення позивача за первісним позовом по справі було проведено та завершено підготовче провадження.

Після призначення справи до судового розгляду по суті, розгляд справи неодноразово відкладався саме за клопотаннями адвоката Хоменко І.М. з різних причин, зокрема, зайнятість адвоката в інших судових процесах, неможливість надати ним чітких даних щодо наявності спірного майна та правовстановлюючих документів на це майно, що призвело до постановлення судом ухвали від 08.10.2020 про визнання явки ОСОБА_4 у судове засідання обов`язковою та зобов`язання надати правовстановлюючі документи на спірне майно і з приводу якого виник спір. Також у справі неодноразово оголошувались перерви та відкладався розгляд справи із-за незабезпечення стороною ОСОБА_4 явки заявлених нею свідків. Після допиту свідків заявлених стороною ОСОБА_4 , остання 22.10.2021 подала до суду заяву про відмову від частини позовних вимог з приводу вирішення яких, неодноразово у справі оголошувалась перерва та відкладався розгляд справи для виклику свідків і в цій же заяві ОСОБА_4 вже остаточно визначила свої остаточні позовні вимоги.

Вищевикладене призводило до затягування розгляду справи.

Договір № 07/18 про надання правничої допомоги між ОСОБА_4 і адвокатом Хоменко І.М. укладено 05.12.2018.

До вступу у справу адвоката Хоменко І.М. правнича допомога ОСОБА_4 надавалась іншими різними представниками.

До вступу у справу адвоката Хоменко І.М., стороною ОСОБА_4 не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат.

До заяви щодо долучення доказів понесення витрат на надання правничої допомоги та ухвалення додаткового рішення подані окремі рахунки на оплату правничої допомоги із зазначенням їх вартості та окремі фіскальні документи про перерахування коштів, однак, детального опису, яким конкретно фіскальним документом і який конкретно рахунок оплачений, суду не надано. Не вказується ця інформація і в самих фіскальних документах.

Зі змісту договору № 07/18 про надання правничої допомоги між ОСОБА_4 і адвокатом Хоменко І.М. укладеного 05.12.2018 вбачається, що даний договір укладено не лише на ведення адвокатом справи № 754/3132/16-ц.

Крім того, навіть у заяві щодо долучення доказів понесення витрат на надання правничої допомоги та ухвалення додаткового рішення не розмежовуються витрати на правничу допомогу, які несла ОСОБА_4 до вступу у справу адвоката Хоменко І.М. та після його вступу у справу. У цій заяві вказано загальну суму за весь час розгляду справи.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин в прийнятті додаткового рішення відмовляється.

Керуючись ст. 270 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, поданої адвокатом Хоменко І.М. від імені ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів.

Згідно ст. 261 ЦПК України, 1. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. 2. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

СУДДЯ: