Справа № 184/1871/19
Номер провадження 2/184/4/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - Гукової Р.М.,

за участю секретаря судового засідання - Батрак Л.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , що діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 до відповідача: Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служба у справах дітей Покровської міської ради Дніпропетровської області, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення органу опіки та піклування

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду з позовом до виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служба у справах дітей Покровської міської ради Дніпропетровської області, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_2 про, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, визнання незаконним рішення органу опіки та піклування.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він є батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати ОСОБА_3 - ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи, з 2015 року страждає на тяжке хронічне психічне захворювання. Окрім спільного із позивачем сина - малолітнього ОСОБА_3 у ОСОБА_2 є ще одна дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 рішенням Орджонікідзевського міського суду від 09.10.2018р. визнано недієздатною строком на 2 роки. Рішенням виконавчого комітету Покровської міської ради №259 від 26.06.2019 року позивача було призначено опікуном майна недієздатної ОСОБА_2 . Рішенням виконавчого комітету Покровської міської ради №159 від 25.06.2014 року малолітньому ОСОБА_4 було надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Позивач вважає, що прийняте рішення виконавчого комітету Покровської міської ради «Про надання статусу дитини позбавленої батьківського піклування» від 25.06.2014 року є незаконним, таким, що порушує закони України у сфері сім`ї, батьківства і дитинства, прийняте з порушенням процедури та підлягає визнанню недійсним. Так, вказує на те, що відповідно до п.24 постанови КМУ від 24.09.2008 року №866 статус дитини, позбавленої батьківського піклування надається дітям, зокрема, у зв`язку із тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері хвороби, що перешкоджає виконанню ними батьківських обов`язків, виданим у порядку, встановленим МОЗ. Пунктом 5 Наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Порядку видачі висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків» від 18.11.2013р. №981 передбачено надання висновку лікарсько-консультативної комісії у тижневий строк з моменту звернення служби у справах дітей за місцем виявлення дитини, позбавленої батьківського піклування. Проте, як стверджує позивач, вимоги вказаного наказу були порушені, оскільки не було дотримано процедуру отримання висновку ЛКК, а саме: третьою особою, як структурним підрозділом відповідача не було вчинено відповідне звернення за його отриманням, а прийнято до уваги висновок ЛКК, який був наданий бабусею ОСОБА_4 . При цьому зазначає, що висновок ЛКК, який наданий бабусею ОСОБА_4 не був підписаний усім складом ЛКК, який діяв на той час.

Обґрунтовуючи право на звернення із відповідним позовом до суду, позивач посилається на те, що він на даний час є опікуном майна недієздатної ОСОБА_2 . У разі, якщо керуючись оскаржуваним рішенням, виникне підстава для розлучення дитини зі своєю сім`єю, виконання функцій опікуна майна (у контексті збереження у спадок малолітньому та/або розпорядження майном на його користь) з боку позивача буде ускладненим або неможливим.

Крім того, позивач зазначає про те, що ним не пропущений процесуальний строк на звернення із даним позовом до суду, оскільки про існування оспорюваного рішення він дізнався у межах розгляду справи №184/194/19.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Крім того додатково пояснив, що точного часу, коли він дізнався про прийняття оскаржуваного рішення він не пам`ятає, однак це було у 2019 році. Також зазначив, що наявність у ОСОБА_4 статусу дитини, яка позбавлена батьківського піклування перешкоджає виконанню батьківських обов`язків, оскільки згідно іншого рішення органу опіки та піклування дитину поміщено у прийомну сім`ю.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. В обґрунтування своїх позовних вимог, ОСОБА_2 посилається на те, що вона є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням виконавчого комітету Покровської міської ради №159 від 25.06.2014 року малолітньому ОСОБА_4 було надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Третя особа вважає, що прийняте рішення виконавчого комітету Покровської міської ради «Про надання статусу дитини позбавленої батьківського піклування» від 25.06.2014 року є незаконним, таким, що порушує закони України у сфері сім`ї, батьківства і дитинства, прийняте з порушенням процедури та підлягає скасуванню. Так, вказує на те, що відповідно до п.24 постанови КМУ від 24.09.2008 року №866 статус дитини, позбавленої батьківського піклування надається дітям, зокрема, у зв`язку із тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері хвороби, що перешкоджає виконанню ними батьківських обов`язків, виданим у порядку, встановленим МОЗ. Пунктом 5 Наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Порядку видачі висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків» від 18.11.2013р. №981 передбачено надання висновку лікарсько-консультативної комісії у тижневий строк з моменту звернення служби у справах дітей за місцем виявлення дитини, позбавленої батьківського піклування. Проте, вимоги вказаного наказу були порушені, оскільки не було дотримано процедуру отримання висновку ЛКК, а саме: третьою особою, як структурним підрозділом відповідача не було вчинено відповідне звернення за його отриманням, а прийнято до уваги висновок ЛКК, який був наданий бабусею ОСОБА_4 . При цьому зазначає, що висновок ЛКК, який наданий бабусею ОСОБА_4 не був підписаний усім складом ЛКК, який діяв на той час. Посилається на те, що процесуальний строк на звернення до суду із відповідним позовом нею не пропущено, оскільки про оскаржуване рішення вона дізналася лише після залучення її судом у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Крім того у відповіді на відзив позивач та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору зазначили, що пропуску позовної давності не настало, оскільки з 2015р. ОСОБА_2 тяжко захворіла, у подальшому була визнана недієздатною та до 16.11.2020р. перебувала у спеціальному медичному закладі, а відтак не знала про порушення свого права та не мала об`єктивної можливості звернутися до суду раніше. Також зазначили, що оскаржуване рішення відповідача обмежило ОСОБА_2 у можливості повноцінно здійснювати свої батьківські права, оскільки стало підставою для ухвалення іншого рішення відповідача, а саме: рішення виконавчого комітету Покровської міської ради «Про влаштування малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який має статус дитини, позбавленої батьківського піклування до прийомної сім`ї ОСОБА_5 » від 23.01.2019р. Наразі існує ніким не відкликане судове провадження №184/283/20 щодо відібрання ОСОБА_6 на користь зазначеної громадянки, що створює пряму загрозу правам та законним інтересам ОСОБА_2 щодо нормального здійснення своїх батьківських прав.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд даної цивільної справи за відсутності його повноважного представника. Згідно поданого відзиву на позов, відповідач проти задоволення позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_2 заперечує у повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Так відповідач зазначає про те, що звертаючись до суду із позовною заявою ОСОБА_2 вказує, що оскаржуване рішення виконавчого комітету порушує закони України у сфері сім`ї, батьківства та дитинства. Сімейні особисті немайнові та майнові відносини між батьками та дітьми регулюються СК України, Законом України «Про охорону дитинства» та низкою інших нормативно-правових актів. Водночас із поданої ОСОБА_2 позовної заяви не вбачається, які ж саме права останньої порушив, оспорював або не визнав орган опіки та піклування Покровської міської ради, коли приймав рішення про надання малолітньому ОСОБА_4 статусу дитини позбавленої батьківського піклування. У свою чергу оскаржуване рішення виконавчого комітету Покровської міської ради жодним чином не обмежило ОСОБА_2 у правах та обов`язках щодо виховання та розвитку малолітнього ОСОБА_4 , вказане рішення не перешкоджало ОСОБА_2 виховувати ОСОБА_6 , піклуватися про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку його здібностей, поважати його гідність, готувати до самостійного життя та праці. Крім того вказував, що даний позов подано майже через сім років після прийняття оскаржуваного рішення, що виходить за межі позовної давності, встановленої ч.2 ст.19 СК України.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, у спосіб визначений ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, зокрема, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 07.02.2003 року, ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_7 (третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору) є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 (а.с.8).

Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_8 є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини Серії НОМЕР_2 (а.с.9).

Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків №34, виданого 19.05.2014р., лікарсько-консультативною комісією у складі: голови комісії - Мельниченко М.М., членів комісії - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5, яка проживає разом із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків (а.с. 39).

Із наданої довідки начальника Орджонікідзевського ГО ГУМВС України у Дніпропетровській області від 05.06.2014р. слідує, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 18.02.2014р. оголошений у розшук. (а.с.40).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради від 25.06.2014р. №159 «Про надання малолітньому статусу дитини, позбавленої батьківського піклування», розглянувши подання служби у справах дітей, виконавчий комітет Орджонікідзевської міської ради встановив, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишився без батьківського піклування. Мати дитини - ОСОБА_2 має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків, а батько дитини ОСОБА_8 з 18.02.2014 року перебуває у розшуку, з огляду на що вирішено надати малолітньому ОСОБА_4 статус дитини, позбавленої батьківського піклування. (а.с.12).

Рішенням Орджонікідзевського міського суду від 09.10.2018р. ОСОБА_2 визнано недієздатною строком на два роки. (а.с.10).

Згідно рішення виконавчого комітету Покровської міської ради від 26.06.2019р. №259 «Про встановлення опіки над майном особи, визнаної судом недієздатною» ОСОБА_3 призначено опікуном над майном ОСОБА_2 , яка визнана рішенням Орджонікідзевського міського суду від 09.10.2018р. недієздатною. (а.с. 11).

Рішенням виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області від 18.12.2020р. №521 «Про втрату малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» знято з малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 статус дитини, позбавленої батьківського піклування. (а.с.215).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Обгрунтовуючи підстави для звернення до суду з позовом про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради від 25.06.2014р. №159 «Про надання малолітньому статусу дитини, позбавленої батьківського піклування», позивач посилається на те, що діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 як опікун її майна, оскільки керуючись оскаржуваним рішенням, виникне підстава для розлучення дитини зі своєю сім`єю, виконання функцій опікуна майна (у контексті збереження у спадок малолітньому та/або розпорядження майном на його користь) з боку позивача буде ускладненим або неможливим.

У відповідності до ст..41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Згідно вимог ст..72 ЦК України «Управління майном особи, над якою встановлено опіку» опікун зобов`язаний дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах. Опікун самостійно здійснює витрати, необхідні для задоволення потреб підопічного, за рахунок пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника, допомоги на підопічну дитину та інших соціальних виплат, призначених на підопічну дитину відповідно до законів України, доходів від майна підопічного тощо. Якщо підопічний є власником нерухомого майна або майна, яке потребує постійного управління, опікун може з дозволу органу опіки та піклування управляти цим майном або передати його за договором в управління іншій особі.

Статтею 74 вищеназваного кодексу унормовано, якщо у особи, над якою встановлено опіку чи піклування, є майно, що знаходиться в іншій місцевості, опіка над цим майном встановлюється органом опіки та піклування за місцезнаходженням майна.

Опіка над майном встановлюється також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст..76 ЦК України опіка припиняється у разі поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною.

Як встановлено у судовому засіданні та не заперечується учасниками процесу, ОСОБА_2 визнано недієздатною рішенням Орджонікідевського міського суду від 09.10.2018р. строком на два роки. Дане рішення набрало законної сили 09.11.2018р.

Згідно довідки, виданої КЗ «Володимирівський ПНІ» ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала в комунальному закладі «Володимирівський психоневрологічний інтернат» ДОР» на повному державному забезпеченні з 23.05.2019р. по 16.11.2020р. Знята з усіх видів державного забезпечення з 16.11.2020р.

Отже, станом на 09.11.2020р. строк дії рішення про визнання ОСОБА_2 недієзтаною закінчився, а відтак остання вважається особою із повною цивільною дієздатністю.

Будь-яких доказів, які б свідчили про визнання ОСОБА_2 на даний час недієздатною - сторонами суду надано не було.

За таких обставин, з огляду на наявність у ОСОБА_2 повної цивільної дієздатності, усі обмеження, пов`язані із визнанням її недієздатною втратили свою чинність.

Так, зокрема, в силу вимог ст..76 ЦК України також припиняється і опіка над майном ОСОБА_2 .

З огляду на наведене, на даний час відсутні правові підстави, якими позивач обумовлював своє право на звернення до суду із даним позовом, а саме: в інтересах недієздатної ОСОБА_2 з метою захисту її майнових прав як опікун майна ОСОБА_2 .

При цьому слід зазначити, що враховуючи предмет спору у даній справі: визнання незаконним рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради від 25.06.2014р. №159 «Про надання малолітньому статусу дитини, позбавленої батьківського піклування», прийняття останнього чи його скасування жодним чином не впливало на обсяг прав та обов`язків опікуна по відношенню до майна, на той час недієздатної ОСОБА_2 , оскільки оскаржуване рішення безпосередньо стосується встановлення факту відсутності у дитини батьківського піклування та не скасовує чи обмежує будь-які майнові права матері. Також слід зазначити, що оскаржуване рішення не перешкоджало опікуну майна, на той час недієздатної ОСОБА_2 , здійснювати усі необхідні та визначені законом дії для збереження майна останньої та за наявності відповідних правових підстав для цього - розпоряджатись таким майном. Жодних доказів, які б свідчили про зворотне - позивачем суду надано не було.

Крім того, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на можливість порушення прав у майбутньому («…керуючись оскаржуваним рішенням, виникне підстава для розлучення дитини зі своєю сім`єю, виконання функцій опікуна майна (у контексті збереження у спадок малолітньому та/або розпорядження майном на його користь) з боку позивача буде ускладненим або неможливим»). Водночас, судовому захисту підлягають порушені, оспорені чи невизнані права особи, тобто юридичний факт, який вже відбувся на час звернення особи із відповідним позовом до суду, а не ймовірне (можливе) порушення, яке може відбутися (чи не відбутися) у майбутньому.

Отже, оскаржуваним рішенням права позивача як опікуна майна ОСОБА_2 порушені не були.

З огляду на наведене вище, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про охорону дитинства», основні засади охорони дитинства та державну політику у цій сфері визначає Верховна Рада України шляхом затвердження відповідних загальнодержавних програм.

Місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують:

-вирішення питань щодо забезпечення прав дітей, встановлення опіки і піклування, створення інших передбачених законодавством умов для виховання дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів дітей;

-вжиття інших заходів щодо охорони дитинства, віднесених до їх компетенції законодавством України.

Згідно Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування - це визначене відповідно до законодавства становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування.

Відповідно до ст..5 вищеназваного Закону за умови втрати дитиною батьківського піклування відповідна служба у справах дітей зобов`язана протягом двох місяців підготувати комплект документів, який підтверджує набуття дитиною статусу дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування.

Статус дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, надається відповідно до законодавства.

Відповідно до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24 вересня 2008 р. № 866, особи, яким стало відомо про факт залишення дитини без батьківського піклування, зобов`язані негайно повідомити про це службу у справах дітей за місцем виявлення дитини.

Служба у справах дітей або виконавчий орган сільської, селищної ради, до яких надійшло повідомлення про дитину, яка залишилась без батьківського піклування, повинні з`ясувати місце знаходження дитини, її вік, відомості про батьків або осіб, які їх замінюють, обставини, за яких дитина залишилась без батьківського піклування, прізвище, ім`я, по батькові та адресу особи, від якої надійшло повідомлення, та отримати іншу інформацію, що має істотне значення.

Усі повідомлення про дітей, залишених без батьківського піклування, служба у справах дітей реєструє в журналі обліку повідомлень про дітей, які залишились без батьківського піклування, що ведеться за формою згідно з додатком 1.

Згідно п.21 вказаного Порядку для надання дитині статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, служба у справах дітей за місцем походження дитини протягом двох місяців повинна зібрати необхідні документи (свідоцтво про народження дитини та документи, що засвідчують обставини, за яких дитина залишилась без батьківського піклування).

Пунктои 24 Порядку передбачено, що статус дитини, позбавленої батьківського піклування, надається дітям, зокрема:

8) батьки яких знаходяться у розшуку органами внутрішніх справ, пов`язаному з ухиленням від сплати аліментів та відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, що підтверджується ухвалою суду або довідкою органів внутрішніх справ про розшук батьків та відсутність відомостей про їх місцезнаходження;

9) у зв`язку з тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, що підтверджується висновком медико-соціальної експертної комісії про наявність у батька, матері хвороби, що перешкоджає виконанню ними батьківських обов`язків, виданим у порядку, встановленому МОЗ.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме: ухвали Орджонікідзевського міського суду від 24.12.2013 року, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який ухиляється від сплати аліментів на користь ОСОБА_11 на утримання доньки ОСОБА_12 та сина ОСОБА_6 , оголошено у розшук. (а.с.69).

Згідно довідки від 05.06.2014р., виданої начальником Орджонікідзевського ГО ГУМВС України у Дніпропетровській області від 05.06.2014р. слідує, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 18.02.2014р. оголошений у розшук як боржник по справах про стягнення аліментів, про що заведено відповідну розшукову справу категорії «Розшук» (а.с.40).

Отже, відповідно до п.24 Порядку, наявне документальне підтвердження оголошення у розшук батька малолітнього ОСОБА_4 станом на час прийняття виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування оспорюваного рішення.

У свою чергу, відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків №34, виданого 19.05.2014р., лікарсько-консультативною комісією у складі: голови комісії - Мельниченко М.М., членів комісії - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5, яка проживає разом із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків (а.с. 39).

Третя особа та позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилаються на наявність сумніву щодо справжності вказаного документу, оскільки останній був виданий бабусі малолітнього ОСОБА_4 , а не службі у справах дітей, а також вказують на те, що даний висновок ЛКК не підписаний усім складом комісії.

Так, згідно Порядку видачі висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18.11.2013р. №981 висновок ЛКК видається за формою, наведеною у додатку до цього Порядку, за зверненням служби у справах дітей за місцем виявлення дитини (п.2).

Склад лікарсько-консультативної комісії (далі - ЛКК) закладу охорони здоров`я за місцем проживання (перебування) батька, матері дитини затверджується керівником закладу охорони здоров`я.

Підставою для видачі Висновку ЛКК є наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби з обмеженням життєдіяльності, а саме: повна нездатність до самообслуговування та повна залежність від інших осіб (необхідність постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги).

Висновок ЛКК про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків, підписаний усіма членами ЛКК, записується до медичної карти амбулаторного хворого (форма № 025/о) та журналу запису висновків лікарсько-консультативної комісії (форма № 035/о), затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 лютого 2012 року № 110, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974.

Висновок ЛКК, підписаний усіма членами ЛКК та засвідчений печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого створено ЛКК, надається працівникам служби у справах дітей за місцем виявлення дитини.

У разі незгоди з висновком ЛКК батько, матір дитини з тривалою хворобою, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків, мають право звернутися до Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій щодо його оскарження або до суду.

Із наведеного слідує, що висновок ЛКК про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків повинен видаватись за формою, наведеною у Додатку до цього Порядку та бути підписаним усім складом комісії, який затверджується керівником закладу охорони здоров`я.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме наказу головного лікаря КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Орджонікідзе» №56 від 06.02.2014р. «Про організацію експертизи тимчасової і стійкої втрати працездатності в КЗ «ЦПМСД м.Орджонікідзе» затверджено персональний склад ЛКК, який складається із:

-голови ЛКК - ОСОБА_13 ;

-членів ЛКК, завідувачів АЗПСМ - ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та лікуючих лікарів.

Як слідує із Додатку до Порядку видачі висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків (пункт 2), висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків є письмовим документом (формуляром) встановленого та затвердженого зразку, який містить обов`язкові для заповнення реквізити. При цьому можливість внесення будь-якої іншої, додаткової інформації, яка не передбачена даним формуляром не допускається, оскільки наведений вище висновок повинен відповідати формі, яка наведена у Додатку до Порядку. Водночас, як вбачається із вказаного Додатку, останній визначає кількісний склад комісії ЛКК у складі трьох осіб: голова комісії (П.І.П., підпис) та двоє членів комісії (П.І.П., підпис) відповідно.

У свою чергу долучений до матеріалів справи висновок ЛКК №34 у повній мірі відповідає формі, яка наведена у Додатку до Порядку видачі висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків (пункт 2), містить заповнені усі графи відповідної форми та підписаний складом комісії ЛКК (голова - Мельниченко М.М., члени комісії - ОСОБА_15 та ОСОБА_10 ) із наявністю відтисків передбачених Порядком печаток.

У відповідності до ст..76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами як письмові докази.

Згідно ст..ст.77, 78,79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст.ст 12,.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду наведене посилання позивача та третьої особи на наявність очевидних сумнівів щодо справжності висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків №34, виданий 19.05.2014р., судом оцінюються критично.

При цьому суд враховує, що вказаний висновок у встановленому законом порядку оскарженим чи скасованим не був.

Щодо порушення відповідачем процедури отримання висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків, з урахуванням належності останнього як доказу на підтвердження наявності у ОСОБА_2 тривалої хвороби, яка перешкоджає їй виконанню батьківських обов`язків, слід зазначити наступне.

Відповідач у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові ВС у складі колегії суддів КАС від 22.05.2020р. по справі №825/2328/16 порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020р. у справі №813/1790/18.

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, зокрема, інформацією, яка надана КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Покровської міської ради Дніпропетровської області» щодо наявності у ОСОБА_2 гострого психічного захворювання, епікризом із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 , станом на час прийняття оскаржуваного рішення ОСОБА_2 страждала на стійке психічне захворювання. У подальшому, внаслідок наявності у ОСОБА_2 стійкого хронічного захворювання остання була визнана судом недієздатною, що підтверджується рішенням Орджонікідзевського міського суду від 09.10.2018р.

Батько малолітнього ОСОБА_4 станом на час прийняття оспорюваного рішення перебував у розшуку, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

У свою чергу наявний у матеріалах справи висновок ЛКК повністю відповідає за формою та змістом вимогам Порядку видачі висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків та прийнятий повноважним складом комісії.

За таких обставин, сам лише факт надання вказаного висновку ЛКК бабусею малолітнього ОСОБА_4 , а не за запитом служби у справах дітей не може бути підставою для скасування з формальних підстав правильного за змістом рішення.

Крім того, обгрунтовуючи правові підстави для звернення із відповідним позовом до суду, третя особа вказує, зокрема, на те, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування порушує закони України у сфері сім`ї, батьківства і дитинства, обмежило ОСОБА_2 у можливості повноцінно здійснювати свої батьківські права, оскільки стало підставою для ухвалення іншого рішення відповідача, а саме: рішення виконавчого комітету Покровської міської ради «Про влаштування малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який має статус дитини, позбавленої батьківського піклування до прийомної сімї ОСОБА_5 » від 23.01.2019р. Наразі існує ніким не відкликане судове провадження №184/283/20 щодо відібрання ОСОБА_6 на користь зазначеної громадянки, що створює пряму загрозу правам та законним інтересам ОСОБА_2 щодо нормального здійснення своїх батьківських прав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, згідно ст..150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ст..151, 153, 154, 155 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина.

Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.

Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння, Вона має, якщо це можливо зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Згідно ст..12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Разом з тим, як вбачається із оскаржуваного рішення, останнім лише констатовано факт того, що на час його ухвалення дитина - ОСОБА_4 є дитиною, яка позбавлена батьківського піклування.

Будь-яких обмежень чи заборон щодо здійсненню матір`ю своїх батьківських прав по відношенню до малолітнього ОСОБА_4 оскаржуване рішення не містить.

Зазначеним рішенням ОСОБА_2 не позбавлено батьківських прав по відношенню до малолітнього ОСОБА_4 та не обмежено у їх здійсненні.

Як зазначив у судовому засіданні позивач, малолітній ОСОБА_4 завжди проживав за місцем свого мешкання з матір`ю та бабусею, що у свою чергу свідчить про можливість здійснення третьою особою своїх батьківських прав по відношенню до свого малолітнього сина.

Відповідно до положень ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Такого правового висновку притримується Верховний Суд України, зокрема у своїх постановах від 25.12.2013 року у справі №6-78цс13, від 09.12.2015 року у справі № 6-849цс15 та в ухвалі від 01.04.2015 року у справі №6-5023св15.

Крім того, згідно правової позиції, яка викладена у постанові ВП ВС від 06.04.2021р. по справі 910/10011/19 застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18.

Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Водночас, звертаючись до суду із позовом про визнання рішення відповідача незаконним, третя особа обґрунтовує необхідність застосування саме такого способу захисту тим, що дане рішення стало підставою для прийняття відповідачем іншого рішення, яке обмежує третю особу у можливості здійснення своїх батьківських прав - що відповідно до практики Верховного Суду не є ефективним способом захисту порушеного права, оскільки не приведе до його відновлення, у разі якщо суд встановить порушення такого права та вимагатиме повторного звернення позивача до суду.

Наявність іншого судового провадження, яке на даний час не закінчене та на яке посилається третя особа, також не може бути підставою для визнання незаконним оспорюваного рішення органу місцевого самоврядування, оскільки жодним чином не впливає на законність та обґрунтованість прийняття рішення Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області №159 від 25.06.2014 року.

Крім того слід зазначити, що на даний час оскаржуване рішення Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області №159 від 25.06.2014 року визнано таким, що втратило чинність, а отже перестало існувати як юридичний факт.

За таких обставин, позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , що діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 до відповідача: Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служба у справах дітей Покровської міської ради Дніпропетровської області, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Покровської міської ради «Про надання малолітньому статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» №159 від 25.06.2014р. - відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до відповідача: Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служба у справах дітей Покровської міської ради Дніпропетровської області, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Покровської міської ради «Про надання малолітньому статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» №159 від 25.06.2014р. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 24.05.2021 р.

Суддя Орджонікідзевського міського суду Р. М. Гукова