РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області в складі:

судді Єрмічової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Турченяк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

УСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (скорочене найменування АТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду із вказаним позовом обґрунтовуючи тим, що згідно заяви № б/н від 04 січня 2008 року ОСОБА_1 отримала кредит. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, та Тарифами Банку складає між нею та позивачем договір, що підтверджується підписом у заяві. Під час укладення договору сторони керувались ст. 634 ЦК України, відповідно до якої укладений договір є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 16000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 3.2.-3.3. договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою банку. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме в розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Однак відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором та випискою по рахунку. Оскільки, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, тому станом на 30 вересня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 92032 грн 73 коп., яку АТ КБ "ПриватБанк" просить стягнути на свою користь з ОСОБА_1 та понесені судові витрати у розмірі 2102 грн.

Представник позивача Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (а.с. 199). Представник Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" Гребенюк О.С. який діє відповідно до довіреності № 3084-К-Н-О від 11 серпня 2020 року, у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача (а.с. 2-4).

Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Чубар О.В. в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання (а.с. 195-196). Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Чубар О.В., яка діє на підставі ордера від 10 березня 2021 року, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та у відсутності відповідача ОСОБА_1 (а.с. 182-183).

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Чубар О.В. подала до суду клопотання про застосування строків позовної давності (а.с. 93-94), обґрунтовуючи тим, що зі змісту анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка оформлена та підписана відповідачем ОСОБА_1 24 січня 2008 pоку, вбачається, що відповідач виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Кредитка "Універсальна". Згідно з умовами анкети-заяви, позикодавець надав кредитний ліміт на кредитну картку, а позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредитних коштів і щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушеннями боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Останній платіж за анкетою-заявою було здійснено 30 грудня 2008 року, а з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся лише у лютому 2021 року, тому банком пропущено строк позовної давності щодо пред`явлення вимог за кредитним договором від 24 січня 2008 року. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Крім того, позивачем до позовної заяви додано довідку про кредитну картку, яку було видано при оформлені анкети-заяви з номером 994469, де зазначено дату відкриття - 31 грудня 2007 року, термін дії - січень 2012 року. Верховним Судом в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 викладено позицію, відповідно до якої у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Представник відповідача зазначає, що відповідно до п. 2.1.1.2.11 Умов та Правил надання банківських послуг картка діє до останнього місяці вказаного на лицевій стороні картки включно. Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14. Згідно з матеріалами справи останній день місяця дії картки - 31 січня 2012 року, а з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся лише у лютому 2021 році. За таких підстав представник позивача ОСОБА_1 адвокат Чубар О.В. просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності щодо основної та додаткових вимог за кредитним договором від 24 січня 2008 року та у позові АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості відмовити повністю.

Крім цього, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Чубар О.В. подала відзив на позовну заяву АТ КБ "ПриватБанк", мотивуючи тим, що позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" є необґрунтованими, безпідставними та пред`явлені з порушенням строків позовної давності. Крім цього в позовній заяві зазначено, що 04 січня 2008 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак з вказаної анкети-заяви вбачається, що відповідач ОСОБА_1 її підписала 24 січня 2008 року, в той час як позивачем її підписано 04 січня 2008 року. Також представник відповідача зазначає про розбіжності, які містяться у вимогах позовної заяви та доданої до справи позивачем виписки за договором № б/н станом на 20 жовтня 2020 pоку, у якій містить інформація операцій здійснених з вищевказаної кредитної карти. Так, згідно даної виписки, відповідач має заборгованість 92032 грн 73 коп., яка складається не лише з тіла кредиту та заборгованості по відсотках, пені, комісії, а також з заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит, відсотків нарахованих за прострочений овердрафт, штрафів за прострочення за кредитом. Дані складові заборгованості були нараховані на картку НОМЕР_1 за період з 30 липня 2008 року по 06 листопада 2019 року, термін дії якої закінчився у січні 2012 року. Інших карток відповідач не оформлювала.

Також, згідно анкети-заяви базова процентна ставка за кредитом становить 1,9 % на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія - 1%. Згідно розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах справи, процентна ставка (поточна і прострочена) складає не менше 22,8%, що не відповідає умовам анкети.

Крім того, в Умовах та Правилах, які містяться в матеріалах справи, є посилання на Пам`ятку клієнта, яка є обов`язковою складовою при підписанні анкети-заяви, тому в ній мало бути розписано про умови кредитування, нарахування штрафних санкцій тощо. Однак в матеріалах справи відсутня дана Пам`ятка, а також відсутні будь-які відомості про неї та її умови в самій анкеті-заяві. Дана обставина дає можливість зробити висновок, про те що відповідачу не було відомо про порядок кредитування, умови його нарахування, погашення тощо. Із позовної заяви та доданих до неї документів неможливо встановити достовірні складові заборгованості заявленої суми.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованості за простроченими відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 04 січня 2008 року, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг. Позивач зазначає, що в редакції Умов та Правил, що діяли на 04 січня 2008 року, клієнт зобов`язався сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту. Однак, в матеріалах справи містяться роздруківки Умов та Правил, без дат та підписів сторін, у зв`язку з чим неможливо точно встановити з якими саме Умовами та Правилами погодився відповідач.

Крім цього, анкета-заява підписана відповідачем 24 січня 2008 pоку, позивачем - 04 січня 2008 року, Умови та Правила з 2008 року по даний час змінювалися неодноразово. Позивачем не надано підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати заборгованості за простроченим тілом кредита та заборгованості за простроченими відсотками згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України. Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим AT КБ "ПриватБанк" у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з даним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надана банком довідка про зміну умов кредитування з використанням кредитної картки, оформленої на ім`я відповідача, ним не підписана. Крім того, в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували про повідомлення відповідача із даними змінами.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Оскільки, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 24 січня 2008 року, шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, комісії та штрафів. Тому, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі та заборгованості за простроченими відсотками, не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача з їх сплати в анкеті-заяві від 24 січня 2008 року, оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Крім того, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Чубар О.В. зазначає, що довідка про зміну умов кредитування в частині зміни кредитного ліміту не є належним доказом у справі, оскільки у матеріалах, доданих до позову, відсутні будь-які відомості про те, що відповідача було повідомлено зміну кредитного ліміту, який змінювався неодноразово. Таким чином відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та порядок їх сплати. З огляду на викладене представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Чубар О.В. просить у позові АТ КБ "ПриватБанк" відмовити повністю.

Представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" Меркулова В.В., яка діє відповідно до довіреності від 30 липня 2020 року (а.с. 119), подала до суду відповідь на відзив з додатками (а.с. 109-153), де зазначила, що відповідач ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 04 січня 2008 року. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту підписується повнолітньою, дієздатною особою, чим підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку. Укладення договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 ЦК України). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. З копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчила, що "Я згоден (-на) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (-лась) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...". З копії заяви вбачається, що відповідачу було надано кредитну картку "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" та встановлено поточну процентну ставку у розмірі 1,9% (22,8% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Щодо Пам`ятки клієнта представник позивача зазначає, що Пам`ятка клієнта є частиною кредитної угоди, яка видається при оформленні кредитного договору клієнту та не зберігається в архівах установи банку. Відповідач підписанням анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. До суду надано виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість за договором (погашення відображені в графі "Сума погашення за наданим кредитом"). Підпису клієнта у примірнику Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку бути не може, оскільки сторони заключили договір про надання банківських послуг у формі договору приєднання, особливістю якого є викладення умов в стандартних формулярах (Умовах та Правилах), а укладення такого договору здійснюється лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (ст. 634 ЦК України).

Щодо дати укладення кредитного договору представник позивача зазначає, що згідно до п. 1.15 Інструкції "Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах", затверджено постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, днем відкриття поточного рахунку клієнта вважається дата, що зазначена на заяві про відкриття цього рахунку в розділі "Відмітки банку". В анкеті-заяві, яка підписана Мензарар JI.I. у розділі "відмітки банку" дата відкриття рахунку зазначена 04 січня 2008 року, що узгоджується із п. 1.3 Умов та Правил надання банківських послуг: "Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, зазначено в розділі "Відмітки банку" Заяви".

Щодо встановлення та зміни розміру кредитного ліміту, то Умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3.), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт, Пунктом 2.1.1.2.4. Умов встановлено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. При цьому представник позивача звертає увагу на те, що встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження.

Щодо посилання відповідача ОСОБА_1 у відзиві на Закон України "Про захист прав споживачів", то представник позивача зазначає, що вказаний Закон на спірні правовідносини не поширюється. Банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення відповідача з умовами кредитування є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів).

Представником позивача наведено формули нарахування процентів на поточну та прострочену заборгованість, пені, комісії та штрафів.

Щодо посилання відповідача ОСОБА_1 на постанову ВП ВС 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року, то представник позивача зазначає, що розглядаючи справу № 342/180/17 Верховний Суд зазначив, у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, зокрема й умова про збільшення строку позовної давності, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, зокрема і щодо збільшеного строку позовної давності, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальникам. Тобто, при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинами банки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника. В даній справі позивачем надано: наказ про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг, які додані до позовної заяви, що підтверджує надання до позовної заяви саме тієї редакції, яка була чинною на момент підписання заяви позичальника; довідку щодо виданих кредитних карток відповідачу, що підтверджує строки дії кредитних карток та їх цільове призначення; довідку про зміну кредитного ліміту, що підтверджує встановлення розміру кредитного ліміту та його подальшу зміну; виписку по рахунку, що підтверджує використання кредитного карткового рахунку відповідачем, погашення кредитного ліміту та сплату відсотків, тобто вчинення дій, що підтверджують усвідомлення відповідачем обов`язків щодо повернення кредиту та внесення плати за його використання. Вказані документи підтверджують чинність редакції Умов та Правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, а також укладення саме кредитного договору.

Щодо твердження відповідача ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності, то представник позивача зазначає, що згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Крім того, даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загальноприйнятих договорах істотні умови мають конкретний строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануітет тощо. Відповідно, по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня січня 2012 року, позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 22 листопада 2020 року - до спливу строку позовної давності.

За таких підстав представник позивача АТ КБ "Приват Банк" Меркулова В.В. просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання.

Враховуючи заяви представників сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов такого висновку.

Встановлено, що відповідно до копій Статуту Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" є юридичною особою (а.с. 8-9).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання фінансового кредиту підлягає обов`язковому ліцензуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" здійснення діяльності з надання фінансових кредитів дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії.

05 жовтня 2011 року ПАТ КБ "ПриватБанк" видано банківську ліцензію № 22, зареєстровано Національним Банком України 19 березня 1992 року за номером 92 на право здійснення банківських операцій, визначені частиною третьою статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (а.с. 10).

Як вбачається, 24 січня 2008 року відповідач ОСОБА_1 підписала заяву № б/н з метою отримання банківських послуг (а.с. 13). Відповідно до заяви ОСОБА_1 виявила бажання отримати кредитну картку "Універсальна 30 днів пільгового періоду", заявою обумовлено умови договору, а саме кредитний ліміт у сумі 700 грн, базова процентна ставка за кредитом 1,9 % на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія 1 % (а.с. 13).

При цьому в Розділі "Відмітки банку" цієї заяви, зазначено номер картки НОМЕР_1 , вказано дату відкриття рахунку 04 січня 2008 року, проставлено підписи менеджера Китайчук І.П. та особи, уповноваженої дорученням на надання послуг ОСОБА_4 (а.с. 13 на звороті).

У довідці, видано АТ КБ "ПриватБанк", зазначено, що відповідач ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від отримала кредитну картку № НОМЕР_1 , відкрито - 31 грудня 2007 року, строк дії - січень 2012 року (а.с. 14). Дата відкриття рахунку зазначена 31 грудня 2007 року (хоча в заяві - 04 січня 2008 року, заява підписана відповідачем 24 січня 2008 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Ураховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 не заперечує щодо укладення між нею та позивачем даного кредитного договору, тому з урахуванням положень, передбачених ч. 1 ст. 82 ЦПК України, суд бере до уваги дані, надані позивачем, про те, що договір б/н було укладено 04 січня 2008 року.

Відповідно до довідки, видано АТ КБ "ПриватБанк", відповідачу ОСОБА_1 було неодноразово змінено кредитний ліміт на картці, яку оформлено на ОСОБА_1 (договір б/н): початковий кредитний ліміт встановлено 04 січня 2008 року - 16000 грн (в той час, як в заяві кредитний ліміт встановлено 700 грн - а.с. 13 на звороті); 02 квітня 2008 року - 5300 грн; 23 грудня 2008 року - 5900 грн; 26 грудня 2008 року - 5900 грн; 13 січня 2009 року - 5190 грн; 28 січня 2009 року - 5190 грн; 16 лютого 2010 року - 5190 грн; 06 листопада 2019 року - 0 грн (а.с. 15).

Відповідно до наданих АТ КБ "ПриватБанк" розрахунків заборгованості за договором № б/н від 04 січня 2008 року розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 30 вересня 2020 року складає 92032 грн 73 коп., із якої: загальний залишок заборгованості за наданим тілом кредиту складає 5185 грн 53 коп., залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість становить 79529 грн 50 коп., заборгованість по пені становить 6226 грн 12 коп., заборгованість по комісії становить 1091 грн 58 коп. (а.с. 16-27).

Згідно з випискою по рахунку АТ КБ "ПриватБанк" за договором б/н (без зазначення дати укладення договору) вбачається рух коштів по рахунку ОСОБА_1 , що підтверджує факт користування відповідача кредитними коштами, останнє погашення заборгованості відповідачем ОСОБА_1 було здійснено 27 лютого 2009 року (а.с. 28-32).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Банк, звертаючись до суду з позовом, надав копію заяви від 04 січня 2008 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ "ПриватБанк", яка підписана відповідачем, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 04 січня 2008 року, виписку з особового рахунку, довідку про видану кредитну картку, довідку про зміну кредитного ліміту, а також не засвідчений у встановленому порядку та не підписаний відповідачем ОСОБА_1 витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Судом встановлено укладення між сторонами кредитного договору, матеріали справи містять достатньо доказів отримання відповідачем кредитних коштів та їх використання.

Відповідач ОСОБА_1 неналежно виконувала умови кредитного договору, що вбачається з наданого банком розрахунку станом на 30 вересня 2020 року, відповідно до якого заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором складає 92032 грн 73 коп., із якої: загальний залишок заборгованості за наданим тілом кредиту складає 5185 грн 53 коп., залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість становить 79529 грн 50 коп., заборгованість по пені становить 6226 грн 12 коп., заборгованість по комісії становить 1091 грн 58 коп.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за договором привело до порушення прав кредитора - позивача АТ КБ "Приватбанк", а тому порушене право підлягає поновленню.

Відповідно до розрахунку заборгованості загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) становить 5185 грн 53 коп., що підтверджується матеріалами справи, тому вимога позивача щодо стягнення тіла кредиту є обґрунтованою.

Згідно із статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 викладено висновок про те, що за змістом статей 256, 261 Цивільного кодексу України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це, особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 Цивільного кодексу України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (судове рішення від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Російської Федерації", п. 570, та судове рішення від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства, п. 51).

Пунктом 137 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Волков проти України" від 09 січня 2013 року визначено, що строк давності забезпечує правову визначеність та захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які вкрай важко спростувати, та дозволяє запобігти несправедливості, що може виникнути внаслідок рішень щодо подій, що мали місце у далекому минулому, та на підставі доказів, що з часом стають неналежними та недостатніми.

Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 вказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними. Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з даним позовом 04 грудня 2020 року (дата відправлення позивачем до суду конверту з матеріалами позовної заяви). До суду позовна заява надійшла 07 грудня 2021 року.

У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 викладено висновок про те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Вказане відповідає висновку викладеному в постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року по справі № 520/12277/17 (провадження № 61-14702св19).

Відповідно до довідки, видано АТ КБ "ПриватБанк", відповідач ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від отримала кредитну картку № НОМЕР_1 , відкрито - 31 грудня 2007 року, строк дії - січень 2012 року (а.с. 14).

Відтак право вимоги у кредитора щодо повернення кредиту виникло в січні 2012 року, тобто після закінчення строку дії кредитної картки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, викладено висновок, відповідно до якого, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з розрахунком заборгованості заборгованість по тілу кредиту в сумі 5185 грн 53 коп. виникла у відповідача 30 червня 2010 року і залишалася незмінною до 30 вересня 2020 року (дата розрахунку заборгованості), крім цього останній платіж ОСОБА_1 по кредитному договору здійснила 27 лютого 2009 року у розмірі 99 грн 50 коп. (а.с. 28-32).

Суд не бере до уваги платіж, що відображено у виписці по рахунку, здійснений 05 серпня 2019 року: картка № НОМЕР_2 , деталі операції - автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти НОМЕР_3 , сума у валюті операції - 216 грн 50 коп., оскільки таке списання коштів відбулося з іншого рахунку, походження якого не можливо встановити.

Позивачем долучено до відповіді на відзив анкету-заяву ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 31 травня 2016 року та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджено наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, які не можуть бути належним і допустимим доказом у справі, оскільки походження заяви не можливо встановити, зокрема, дана заява не містить посилання на попередні договірні зобов`язання, вказану анкету-заяву підписано після спливу позовної давності за кредитним договором від 04 січня 2008 року.

Крім того, у разі відкриття банківського рахунку АТ КБ "ПриватБанк", відповідно до приписів статті 1071 ЦК України, вправі списати кошти з такого рахунку лише за розпорядженням клієнта. За відсутності такого розпорядження кошти можуть бути списані за рішенням суду, а також у випадках встановлених законом або договором. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув (аналогічна правова позиція щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постанові від 18 квітня 2018 року, справа № 234/10860/16-ц). Враховуючи, що термін дії картки відповідача ОСОБА_1 - № НОМЕР_1 закінчився у січні 2012 року, а позивачем не заявлялось претензії щодо погашення заборгованості, станом на день автоматичного погашення простроченої заборгованості з карти НОМЕР_3 , позовну заяву про стягнення заборгованості не було подано, то, відповідно, позивач не мав права у позасудовому порядку здійснювати повернення кредитних коштів в такий спосіб.

Згідно з п. 26.4. Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково-касове обслуговування або в іншому договорі про надання банківських послуг. Позивачем не надано доказів правомірності договірного чи примусового списання з рахунку клієнта, а відтак дії позивача щодо автоматичного погашення заборгованості 05 серпня 2019 року з карти НОМЕР_3 у розмірі 216 грн 50 коп. та їх зарахування у рахунок самостійно визначених позивачем спірних зобов`язань за кредитним договором, не відповідають вимогам закону та умовам укладеного сторонами договору, а тому не беруться судом до уваги.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 5185 грн 53 коп. подана зі спливом строку позовної давності, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити, оскільки представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Чубар О.В. подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість у розмірі 79529 грн 50 коп., то суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на день закінчення строку дії кредитного договору, а саме 31 січня 2012 року загальна заборгованість відповідача ОСОБА_1 за відсотками становила 4251 грн 83 коп.

Однак, враховуючи подану представником відповідача заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності до заявлених позивачем вимог, позовна вимога про стягнення відсотків, нарахованих за період з 04 січня 2008 року по 31 січня 2012 року, у розмірі 4251 грн 83 коп. задоволенню не підлягає, оскільки позовна давність для звернення до суду з цією вимогою сплила, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Щодо стягнення відсотків, нарахованих за період з 31 січня 2012 року до 30 вересня 2020 року (дата розрахунку заборгованості), то суд дійшов такого висновку.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, в якому зазначено, що строк кредитування за картковими рахунками встановлюється строком дії картки, тому враховуючи, що строк дії картки закінчився в січні 2012 року, то суд вважає, що правових підстав для нарахування відсотків після 31 січня 2012 року за відсотковою ставкою 1,9 % на місяць (річною - 22,8 %) в Банку не було. За таких підстав, позовна вимога в частині стягнення з відповідача відсотків, нарахованих в період з 01 лютого 2012 року до 30 вересня 2020 року в розмірі 75277 грн 67 коп. задоволенню не підлягає, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості по комісії у розмірі 1091 грн 58 коп., то суд дійшов такого висновку.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із заяви відповідача ОСОБА_1 (а.с. 13), де не зазначено умови щодо строку дії кредитного ліміту, його розміру, порядку погашення заборгованості, однак зазначені умови про встановлення щомісячної комісії у розмірі 1 %.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, зазначено, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16, за положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону; умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що призначення комісії (за вчинення дій/надання послуг), відмінних від дій, вказаних у п. 3.6 постанови Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", а тому підстави для стягнення з ОСОБА_1 комісії у розмірі 1091 грн 58 коп. відсутні, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості по пені у розмірі 6226 грн 12 коп., то суд дійшов такого висновку.

В заяві ОСОБА_1 (а.с. 13) умова щодо стягнення пені не зазначена.

Однак, позивач, обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 04 січня 2008 року, посилається на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору, що за своєю природою є договором приєднання.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, у даному випадку АТ КБ "ПриватБанк".

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" до позовної заяви не додано, однак в матеріалах справи міститься витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, якими визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

Однак, позивачем не надано доказів того, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк", а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та неустойки у зазначеному банком розмірі, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (04 січня 2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (04 грудня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанком, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів").

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Крім того, у пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

За таких підстав, при укладенні договору АТ КБ "ПриватБанк" з ОСОБА_1 не дотрималося вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, у якій зазначено, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору Умов та правил надання банківських послуг, оскільки вони не містять підпису позичальника викладена у постанові Верховного Суду України Верховного Суду від 11 березня 2015 року у справі №6-16цс15, та постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2647/17, провадження № 61-5662св19.

За таких підстав, щодо вимоги про стягнення пені за даним договором, слід відмовити.

З огляду, на викладене вище, в задоволенні позову АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.

На підставі частин1, 2 ст. 207, статей 256, 257, ч. 1 ст. 261, частин 3, 4 ст. 267, статей 526, 549, частин 1, 2 ст. 551, статей 626, 628, ч. 1 ст. 634, ч. 1 ст. 1048, статей 1054, 1071 ЦК України, п. 4 ч. 1 ст. 34, ч. 2 ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", пункт 1 статті 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 7, 22 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", п. 26.4. Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", Рішення Конституційного суду України від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013, П. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", керуючись ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82, ч. 1 ст. 133, ч. 1 ст. 141, ч. 2 ст. 247, частинами 1, 2, 8 ст. 259, статтями 263-265, частинами 5, 6 ст. 272, ст. 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код юридичної особи 14360570).

Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_4 ).

Повне судове рішення складено 08 листопада 2021 року.

Суддя В. В. Єрмічова