ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1488/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/1419/21 Категорія: 304090000 Троян Т. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкаська охоронна компанія»;

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаська охоронна компанія» про стягнення штрафних санкцій за порушення строків виконання грошового зобов`язання,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що між нею та відповідачем 07 вересня 2020 року було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 2, за умовами якого ОСОБА_1 перерахувала на банківський рахунок відповідача грошові кошти в загальній сумі 111 100 грн., відповідно до банківської квитанції № від 09 вересня 2020 року, а відповідач зобов`язався повернути кошти до 30 вересня 2020 року.

Однак, відповідач грошові зобов`язання за договором не виконав, загальний борг в сумі 111 100 грн. не сплачений (не повернутий), строки повернення позики прострочені.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, позивач звернулась до суду та судовим наказом Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 жовтня 2020 року стягнуто з відповідача на її користь 111 100 грн. 00 коп. основного боргу (поворотної фінансової допомоги) та 210,00 грн. - судового збору. Вказаний судовий наказ набрав законної сили 24 листопада 2020 року та не оскаржений і не скасований.

За заявою позивача приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Недоступом Д.М., 10 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження за № 63890401 щодо примусового стягнення вказаного боргу. Однак, станом на момент подання даної позовної заяви основний борг не стягнутий повністю. Основна заборгованість так і залишається в розмірі 111 100 грн. та судовий збір 210,00 грн. Рішення суду відповідачем не виконується.

У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за договором № 2 від 07 вересня 2020 року, позивач просила суд стягнути із відповідача на свою користь передбачений умовами штраф у розмірі 25 відсотків від суми неповернутої або несвоєчасно повернутої фінансової допомоги в сумі 27775 грн, інфляційні втрати в сумі 5083,78 грн та 36 відсотків річних відповідно до статті 625 ЦК України, в сумі 16847,48 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 травня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаська охоронна компанія» на користь ОСОБА_1 штрафні санкції в розмірі 11 110 грн. за порушення умов договору № 2 від 07 вересня 2020 року та судовий збір 202,93 грн., а всього 11 312, 93 грн.

В іншій частині в позові відмовлено.

Рішення суду обґрунтоване тим, що оскільки розмір неустойки, в сумі 49 706 грн. 25 коп. складає 48 % від заборгованості за договором позики не є співмірним із сумою заборгованості, суд з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, вважав можливим застосувати вимоги ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір штрафних санкцій до 10% від суми заборгованості за позикою, що складає 11 110 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 травня 2021 року та ухвалити нове рішення про повне задоволення позовних вимог.

У апеляційній скарзі вказує, що нарахування інфляційних втрат та відсотків річних відповідно до статті 625 ЦК України не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України, тому судом першої інстанції не правильно застосовано до ч. 3 ст. 551 ЦК України до вказаних позовних вимог.

Зазначає, що сума штрафу 27775 грн, яка могла бути зменшена судом як неустойка, становить 25 % від суми основного боргу, що не може бути критерієм для висновків суду про не співмірність таких вимог.

Також вказує, що суд не вказав, а відповідач не наводив обставин, які мають істотне значення для такого зменшення розміру неустойки, хоча ч. 3 ст. 551 ЦК України прямо це передбачає та зобов`язує наводити такі обставини.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 вересня 2020 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Черкаська охоронна компанія» укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 2.

Відповідно до пункту 1.1. договору, позикодавець зобов`язується надати позичальнику безпроцентну повторну фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений даним договором строк.

Відповідно до п. 2.2. договору, сума поворотної позики за даним договором 111 100 грн. Вказана в даному пункті сума може надаватись (перераховуватись) позикодавцем частинами та/або повністю.

Відповідно до п. 3.2. договору, поворотна фінансова допомога повертається перерахуванням коштів позичальником на картковий банківський рахунок позикодавця та/або готівкою. Також згідно з п. 3.3. договору, днем повернення позики (її частини) вважається день зарахування суми позики (її частини) на поточний рахунок позикодавця. Відповідно до п.п.4.1. та 4.1.1. договору, позикодавець зобов`язаний надати у безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом переказу зазначену у договорі суму позики на поворотній основі на поточний рахунок позичальника, у відкритій банківській установі.

На виконання своїх зобов`язань позивач перерахувала на банківський рахунок відповідача (позичальника) грошові кошти в загальній сумі 111 100,00 грн., відповідно до банківської квитанції № від 09 вересня 2020 року.

Згідно з п. 3.1. договору, позичальник зобов`язується повернути позикодавцю суму позики до 30 вересня 2020 року.

Доказів повернення відповідачем позики чи часткової її сплати матеріали справи не містять.

Судовим наказом Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 жовтня 2020 року у справі №711/7219/20 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаська охоронна компанія» на користь ОСОБА_1 111 100 грн. основного боргу (поворотної фінансової допомоги) та 210,00 грн. - судового збору. Вказаний судовий наказ набрав законної сили 24 листопада 2020 року.

За заявою позивача приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Недоступом Д.М., 10 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження за № 63890401 щодо примусового виконання судового наказу.

Відповідачем не надано доказів на спростування тверджень позивача про відсутність погашення заборгованості за договором та в порядку примусового виконання судового наказу про стягнення основної суми боргу. Отже судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем порушено умови договору, укладеного між сторонами, щодо своєчасного повернення суми позики

Відповідно до п. 5.1. договору, у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством України.

Пунктом 5.4. Договору визначено, що при простроченні строків повернення позики або її частини більше ніж на десять календарних днів позичальник додатково до пені, визначеної в п. 5.3. зобов`язаний сплатити позикодавцю штраф у розмірі 25 відсотків від суми неповерненої або несвоєчасно поверненої фінансової допомоги.

Відповідно до п. 5.5. договору та вимог статті 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання, позичальник зобов`язується сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки та 36 відсотків річних від простроченої (неоплаченої, неповернутої) суми позики.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 536 ЦК України передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За визначенням, яке міститься у статті 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим частина друга статті 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Відповідно до встановлених судом обставин справи, за змістом пункту 5.5 укладеного сторонами договору, положень статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума річних у визначеному за договором розмірі (36 %) від неповернутої основної суми боргу є відповідальністю сторони договору за допущене нею правопорушення.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

З огляду на викладене та позицію Верховного Суду та Верховного Суду України у подібних правовідносинах, колегія суддів приходить до висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, може зменшити розмір неустойки, штрафу, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

У постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року, на яку послався суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні, вказано, що суд може зменшити розмір неустойки на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов`язання (разом із нарахованою індексацією та трьома процентами річних).

У справі, що переглядається, судом встановлено, що позивач просила стягнути із відповідача штраф, передбачений пунктом 5.4, у розмірі 27 775 грн., який є неустойкою відповідно до положень статті 549 ЦК України.

Розмір інфляційних втрат та 36 % річних, встановлених пунктом 5.5. договору відповідно до статті 625 ЦК України нараховано позивачем у розмірі 5083 грн. 78 коп. та 16847 грн. 47 коп. відповідно.

Отже, загальний розмір боргового зобов`язання разом із нарахованою індексацією та 36 відсотками річних відповідно до статті 625 ЦК України становить 133 031,25 грн. (111100+5083,78+16847,47).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції, що розмір неустойки не є співмірним із сумою заборгованості за договором, та наявність підстав для застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України до суми неустойки.

Колегія суддів також враховує, що матеріали справи не містять жодних доказів наявності обставин для зменшення розміру неустойки за договором. Відповідачем подано до суду першої інстанції заяву про вирішення справи на розсуд суду (а.с. 32).

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався та не навів жодних обставин для можливого зменшення розміру неустойки.

З огляду на викладене, а також пасивну позицію відповідача у справі, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції щодо зменшення штрафних санкцій, що підлягають до стягнення із відповідача на користь позивача, до 11 110 грн. є необґрунтованим.

Крім того, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та ототожнив поняття неустойки і нарахованих інфляційних втрат, відсотків річних відповідно до статті 625 ЦК України.

З урахуванням викладеного, судом першої інстанції ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог і стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаська охоронна компанія» на користь ОСОБА_1 штрафу в розмірі 27 775 грн.; 36 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 16847 гривень 48 коп. та інфляційних втрат в сумі 5083 гривні 78 коп., а всього 49706 гривень 26 коп.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 908 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1362 грн., а всього 2270 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 травня 2021 року скасувати та прийняти нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаська охоронна компанія» про стягнення штрафних санкцій за порушення строків виконання грошового зобов`язання задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаська охоронна компанія» на користь ОСОБА_1 штраф в розмірі 27 775 грн; 36 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 16847 гривень 48 коп. та інфляційні втрати в сумі 5083 гривні 78 коп., а всього 49706 гривень 26 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаська охоронна компанія» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2270 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на умовах та в порядку, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді