Справа № 445/781/19 Головуючий у 1 інстанції: Пилип"як П.В.
Провадження № 22-ц/811/3570/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.,

при секретарі Ждан К.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 представника відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 09 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , треті особи: територіальна громада м. Золочева в особі Золочівської міської ради Львівської області, ОСОБА_6 про звільнення самовільно захопленої земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В :

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , треті особи: територіальна громада м. Золочева в особі Золочівської міської ради Львівської області, ОСОБА_6 про звільнення самовільно захопленої земельної ділянки.

В обґрунтування позову вказала, що 26.11.2005 отримала в дар від свого батька ОСОБА_6 житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 . Вказаний будинок 28.07.1976 отримала у спадок за заповітом її бабця ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_8 . До складу спадщини також належала земельна ділянка площею 0,25 га, на якій був розташований вищевказаний будинок. За рахунок вказаної земельної ділянки, рішенням Золочівської міськради її батькові відведено земельну ділянку площею 520 кв.м., на якій він збудував житловий будинок, якому присвоєна поштова адреса АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 її бабця ОСОБА_7 померла і її батько ОСОБА_6 отримав у спадок будинковолодіння по АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.11.2005.

Приблизно у 2009 році будинок АДРЕСА_1 самозруйнувався.

Позивачка зазначає, що отримавши у 2005 році в дар житловий будинок, у відповідності до ст.ст. 377, 398 ЦК України, вона набула право володіння земельною ділянкою, на якій він був розташований та земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства.

З метою приватизації вказаних земельних ділянок вона звернулася у Золочівську міську раду та 29.09.2015 отримала дозволи на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і площею 0,0539 га для ведення особистого селянського господарства.

Проте, частину земельної ділянки площею 0,0011 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, самовільно захопили сусідні землекористувачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , шляхом зміщення огорожі на земельну ділянку позивачки.

Вказує, що з даного приводу зверталася у Золочівську міську раду та 02.11.2016 отримала відповідь, якою було зобов`язано ОСОБА_3 в місячний термін перенести огорожу на межу згідно планів забудови.Вважає, що внаслідок протиправного заволодіння відповідачами частиною належної їй на праві користування земельної ділянки, порушено її права як землекористувача, за захистом яких звертається до суду.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 09 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа: територіальна громада м. Золочева в особі Золочівської міської ради Львівської області, ОСОБА_6 про звільнення самовільно захопленої земельної ділянки відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу, що її земельна ділянка і суміжна земельна ділянка відповідачів є не приватизованими. Вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів в підтвердження межі її земельної ділянки і земельної ділянки відповідачів. Зазначає, що з переходом права власності на будинок за адресою, тепер - АДРЕСА_1 , переходить і право користування присадибною земельною ділянкою. В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо вилучення земельної ділянки, якою вона користується, чи її частини, при переході її від с.Заріччя Єлиховицької сільської ради в підпорядкування м. Золочів. Окрім цього, їй було надано дозвола на виготовлення технічної документації з приватизації земельних ділянок від 01.02.2010, №1155, від 23.06.2010 №1318, від 29.09.2015 № 1906 і №1907. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Золочівського районного суду Львівської області від 09.09.2020 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

28 липня 2021 року від ОСОБА_4 , представника ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає про безпідставність заявлених позовних вимог, а також про недоведеність перебування у власності позивачки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Просить апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Згідно даних погосподарського обліку Єлиховицької сільської ради за 1964-1966 рр. за особовим рахунком № НОМЕР_1 вказана ОСОБА_8 , як голова сім`ї колгоспного господарства за адресою: с. Заріччя Золочівського району Львівської області, в особистій власності якого перебуває житловий будинок до 1918 року забудови та в особистому користуванні господарства перебуває земельна ділянка площею 0,25 га, в тому числі під будівлями 0,01 га.

За даними погосподарського обліку Єлиховицької сільської ради за 1964-1966 рр. за особовим рахунком № НОМЕР_2 ОСОБА_7 , 1924 р.н., та ОСОБА_6 , 1948 р.н., були членами робочого господарства у с. Заріччя Золочівського району Львівської області на квартирі у ОСОБА_9 , площа земельної ділянки в особистому користуванні господарства 0,05 га.

Зі змісту рішення виконавчого комітету Золочівської міської ради депутатів трудящих від 21.06.1976 №167 вбачається, що ОСОБА_8 в бувшому селі Заріччя побудувала будинок. До 1970 року вул. Бродська входила в село Заріччя Єлиховицької сільської ради і в погосподарських книгах сільської ради будинковолодіння АДРЕСА_1 рахувалось за ОСОБА_8 . 25.10.1975 ОСОБА_8 заповіла ОСОБА_7 будинковолодіння АДРЕСА_1 , але оскільки після приєднання села Заріччя до міста Золочева не проводилась інвентаризація земель і свідоцтво про право власності не було видано, ОСОБА_7 не може оформити право на спадщину. Вирішено оформити право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_8 .

Як вбачається із свідоцтва про смерть, ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до дубліката свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_7 за заповітом успадкувала після смерті ОСОБА_8 житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

На підставі рішення виконавчого комітету Золочівської міської ради народних депутатів від 17.03.1978 №73 ОСОБА_6 було виділено земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво по АДРЕСА_1 площею 520 кв.м. за рахунок присадибної ділянки матері ОСОБА_10 . На підставі договору від 06.05.1978 ОСОБА_6 відведено вказану земельну ділянку у безстрокове користування.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на житловий будинок площею 83,3 м.кв., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається із довідки виданої відділом РАЦС Золочівського районного управління юстиції Львівської області, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зі змісту договору дарування житлового будинку від 26.11.2005 судом встановлено, що ОСОБА_6 набув право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, згідно свідоцтва про право на спадщину виданого 25.11.2005.

Відповідно до договору дарування житлового будинку від 26.11.2005 ОСОБА_6 передав у власність позивачки ОСОБА_1 безоплатно житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

Рішенням Золочівської міської ради Львівської області від 01.02.2010 №1155, ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,1539 га по АДРЕСА_1 , з них 0,10 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,0539 га для ведення особистого селянського господарства.

Згідно з рішеннями Золочівської міської ради Львівської області від 29.09.2015 №1906 та №1907 ОСОБА_1 надано дозволи на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) по передачі у власність площею 0,1000 га на АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та площею 0,0539 га на АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства.

Як вбачається із листа Золочівської міської ради від 29.11.2016 №1641, на звернення ОСОБА_1 від 02.11.2016, ОСОБА_3 повідомлено про необхідність перенести огорожу із суміжною земельною ділянкою ОСОБА_1 в межах відповідно до планів забудови земельних ділянок на АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 .

Крім того, 20.11.2018 ОСОБА_1 звернулась до Золочівської РДА із проханням притягнути до адміністративної відповідальності відповідачів та отримала відповідь про те, що скеровано лист в Головне управління Держгеокадастру у Львівській області для проведення перевірки і притягнення винних осіб до відповідальності.

Згідно з актом обстеження земельних ділянок від 19.05.2017, проведеного комісією Золочівської міської ради, межа земельної ділянки ОСОБА_1 (0,0514 га рілля), що межує з земельною ділянкою гр. ОСОБА_3 не відповідає проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства у АДРЕСА_1 , що була проведена у березні 2015 року Золочівським РВ ОП ЛОПВ АПБ.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що на момент набуття позивачкою в дар будиковолодіння по АДРЕСА_1 такий об`єкт цивільних прав, як земельна ділянка площею 0,15 га сформовано не було, із визначенням меж такої земельної ділянки, відсутність доказів того, що до ОСОБА_6 при набутті права власності на вищевказане будинковолодіння перейшло право користування земельною ділянкою саме у розмірі 0,20 га, в зв`язку з чим, до позивачки не перейшло право власності на спірну земельну ділянку.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

На час смерті ОСОБА_7 спадкові відносини регулювались Цивільним кодексом УРСР від 18.07.1963, приписами ст. 525 ЦК України якого передбачено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а ст. 548 ЦК України встановлено, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Таким чином, до земельних правовідносин, які виникли на час набуття ОСОБА_7 права власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , а також станом на відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 05.05.1990, підлягають застосуванню норми Земельного кодексу УРСР від 08.07.1970.

Відповідно до ст.13 вказаного Кодексу громадянам земля надається у користування.

Землекористування може бути безстроковим або тимчасовим. Безстроковим (постійним) визнається землекористування без заздалегідь встановленого строку (ст.15 Кодексу).

Згідно ст.20 Земельного кодексу УРСР право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та по господарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад депутатів трудящих.

За приписами ст.90 вищевказаного Кодексу на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. Якщо попередній власник будівлі одержав земельну ділянку на пільгових умовах за нормами, що перевищують діючі, за новим власником будинку може бути закріплена в користування земельна ділянка, виходячи з норм, встановлених статтею 88 цього Кодексу.

Відповідно до ст.88 Земельного кодексу УРСР розміри земельних ділянок для об`єктів цивільного і житлового будівництва визначаються виконавчими комітетами міських Рад народних депутатів у відповідності з будівельними нормами і правилами. В містах, де допускається індивідуальне житлове будівництво, виконавчими комітетами міських Рад народних депутатів можуть надаватися громадянам для цієї мети земельні ділянки в розмірах від 0,03 до 0,06 гектара, з врахуванням місцевих умов, незалежно від кількості членів сім`ї.

Так, позивачкою не надано доказів, що при приєднанні села Заріччя до міста Золочева та відповідною зміною правової категорії земель на «Землі міст», ОСОБА_8 було надано у користування земельну ділянку площею 0,25 га.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що при переході права власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 від ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , а в подальшому від ОСОБА_7 до ОСОБА_6 до останнього перейшло право користування земельною ділянкою саме площею 0,20 га, враховуючи положення ст. ст. 88, 90 ЗК УРСР.

Зокрема, позивачкою не надано витягу або викопіювання із реєстрових книг виконавчого комітету Золочівської міської ради із записами про надання ОСОБА_7 , а в подальшому ОСОБА_6 в постійне користування земельної ділянки площею 0,20 га по АДРЕСА_1 .

Станом на момент набуття позивачкою в дар будинковолодіння АДРЕСА_1 діяла ст. 377 ЦК України (в редакції станом на 26.11.2005), яка передбачала, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції станом на 26.11.2005) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Згідно з правовим висновком, викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 (справа №689/26/17) при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Проте, враховуючи, що на момент набуття позивачкою в дар будиковолодіння по АДРЕСА_1 такий об`єкт цивільних прав, як земельна ділянка площею 0,15 га сформовано не було, із визначенням меж такої земельної ділянки, відсутність доказів того, що до ОСОБА_6 при набутті права власності на вищевказане будинковолодіння перейшло право користування земельною ділянкою саме у розмірі 0,20 га, суд прийшов до правильного висновку, що до позивачки не перейшло право власності на вищевказану земельну ділянку.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачка здійснює первинну приватизацію земельної ділянки, з приводу якої виник спір, яка фактично перебуває у комунальній власності Золочівської міської ради Львівської області.

Позивачкою не доведено належними та допустимими доказами факту перебування у її власності земельної ділянки площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1 , на момент звернення до суду з даним позовом щодо захисту своїх прав, які вважає порушеними відповідачами.

Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній.

Така позиція міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження №12-143 гс 18) та у Постанові Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 127/10011/18 (провадження № 61-13977св19).

Позивачка не оформивши право власності на земельну ділянку, якою користувався попередній власник нерухомого майна, передчасно звернулася до суду з даним позовом та не довела факту порушення її прав як власника земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , з сторони відповідачів.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Золочівського районного суду Львівської області від 09 вересня 2020 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 09 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2021 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник