ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5394/21 Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М.
Провадження № 22-ц/817/1085/21 Доповідач - Хома М.В.
Категорія - 311020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

секретар - Панькевич Т.І.

з участю ОСОБА_1 , представника АТ "Укрзалізниця" - Тарарука Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства Укрзалізниця на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 5 серпня 2021 року, повний текст якого складено 10 серпня 2021 року, ухвалене суддею Сливкою Л.М. у цивільній справі №607/5394/21 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Укрзалізниця про стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з акціонерного товариства Укрзалізниця (далі АТ Укрзалізниця) 7596,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що у період з 1 серпня 2007 року по 30 травня 2011 року ОСОБА_1 працював у відокремленому підрозділі Пасажирське вагонне депо Тернопіль державного територіально-галузевого об`єднання Львівська залізниця, правонаступником якого є АТ Укрзалізниця. У період роботи позивача роботодавцем допускалася неповна виплата заробітної плати, яка обґрунтовувалась встановленням режиму неповного робочого тижня. Однак, згода на встановлення неповного робочого дня чи неповного робочого тижня, а також на надання відпустки без збереження заробітної плати позивачем не надавалась.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 5 серпня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з АТ Укрзалізниця на користь ОСОБА_1 заробітну плату у сумі 7596,00 грн.

Стягнуто з АТ Укрзалізниця в дохід держави 908,00 грн.

В апеляційній скарзі АТ Укрзалізниця просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки позивачем не доведено, що він відпрацював встановлену місячну норму годин, а в неоплачені години перебував на робочому місці.

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу АТ Укрзалізниця залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 5 серпня 2021 року без змін. Вказує, що АТ Укрзалізниця не наведено жодних об`єктивних обставин неможливості подання доказів до суду першої інстанції, які долучені до апеляційної скарги. Наказ роботодавця не підтверджує встановлення неповного робочого тижня за відсутності згоди працівника.

Заслухавши пояснення представника АТ Укртрансгаз - Тарарука Л.Р., який доводи апеляційної скарги підтримав, ОСОБА_1 , який проти задоволення апеляційної скарги заперечує та вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 1 серпня 2007 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу у Відокремлений підрозділ Пасажирське вагонне депо Тернопіль Державного територіально-галузевого підприємства Львівська залізниця на посаду юрисконсульта, згідно Наказу №269/ос від 1 серпня 2007 року, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 .

Відповідно до запису у трудовій книжці, 30 травня 2011 року ОСОБА_1 звільнений з роботи за власним бажанням, згідно Наказу №146/ос від 30 травня 2011 року.

Згідно Наказу №ЛВЧД-11 21 від 23 січня 2009 року Про зміну режиму роботи працівників депо, виданого Пасажирським вагонним депо Тернопіль починаючи з квітня 2009 року, до стабілізації фінансового стану встановлено режим неповного робочого тижня з неробочими днями по п`ятницях. Оплату проводити за фактично відпрацьований час. За бажанням надавати всім працівникам відпустки без збереження заробітної плати, виходячи з обсягів роботи, укомплектованості штату та збереження технологій виробничого процесу.

Як вбачається з розрахунку заробітної плати позивача за період з жовтня 2008 року по квітень 2010 року та за січень 2011 року, ОСОБА_1 недопрацьовував передбачену умовами трудового договору кількість годин.

Згідно з частиною першою статті 56 КЗпП України за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Частиною другою статті 56 КЗпП України передбачено, що оплата праці в цих випадках провадиться пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

ОСОБА_1 продовжував працювати на займаній посаді при неповному робочому тижні, незгоду із встановленими умовами не висловлював, трудовий договір з Відокремленим підрозділом Пасажирське вагонне депо Тернопіль Державного територіально-галузевого підприємства Львівська залізниця не припиняв, чим фактично погодився на зміни в умовах праці.

В матеріалах справи відсутні відомості, про те, що отримуючи заробітну плату не в повному обсязі, ОСОБА_1 звертався до керівництва підприємства або до відповідних контролюючих органів з приводу порушення його прав щодо оплати праці.

Отже, позивачу нараховувалась заробітна плата пропорційно відпрацьованому часу на підставі наказу Відокремленого підрозділу Пасажирське вагонне депо Тернопіль Державного територіально-галузевого підприємства Львівська залізниця Про зміну режиму роботи працівників депо та відсутні докази того, що ОСОБА_1 працював повний робочий тиждень.

Таким чином, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та помилково дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Колегія суддів, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, позовні вимоги ОСОБА_1 недоведеними, тому рішення суду відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню із прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що відповідач не надав відповідних доказів, а саме письмової угоди між працівником та роботодавцем про встановлення неповного робочого дня чи тижня, а також табелів обліку робочого часу, які б підтверджували фактично відпрацьований час, колегія суддів оцінює критично, оскільки чинним трудовим законодавством не встановлено обовязкової письмової форми такої домовленості. Як зазначено вище, дії ОСОБА_1 свідчать про те, що він фактично погодився на зміни в умовах праці.

Зміна умов праці в установленому законом порядку не оспорювалась, що свідчить про те, що позивач погодився на продовження роботи в нових умовах.

Наведений висновок відповідає правовому висновку, висловленому Верховним Судом в постанові від 06 червня 2018 року (справа №640/17461/15-ц).

Щодо доводів позивача про ненадання відповідачем суду табелів обліку робочого часу, колегія суддів зазначає, що хоча звернення з позовом про стягнення заробітної плати не обмежене строком позовної давності, проте враховуючи значний проміжок часу між датою звільнення позивача з роботи та зверненням до суду із даним позовом (майже 10 років) та строк зберігання відповідних документів (3 роки), тому дані бухгалтерські документи згідно наданих відповідачем актів знищені ще у 2012-2015 роках. Однак, сам позивач у позовній заяві не оспорював зазначену в розрахунку заробітної плати кількість недопрацьованих годин, а лише вказував про те, що неповний робочий день чи тиждень був встановлений без його згоди.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України,якщо сторону, на користьякої ухвалено рішення,звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір, сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги в розмірі 1362,00 грн., необхідну компенсувати відповідачу за рахунок держави.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Укрзалізниця задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 5 серпня 2021 року скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства Укрзалізниця про стягнення заробітної плати відмовити.

Компенсувати акціонерному товариству Укрзалізниця за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у розмірі 1362,00 грн (одна тисяча триста шістдесят дві гривні).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2021 року.

Головуюча

Судді