РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Мукачево Справа №303/6204/21

2/303/1733/21

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого - судді Кость В.В.

секретар судового засідання Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в місті Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2

до відповідача ОСОБА_3

про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди у сумі 234074,11 гривень (в т.ч.: 126639,43 грн - матеріальна шкода, завдана ДТП; 7434,68 грн - витрат на лікування; 100000,00 гривень - моральна шкода).

Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про наявність права на відшкодування за рахунок відповідача шкоди, пов`язаної з пошкодженням належного позивачу транспортного засобу марки «Ауді А6», н.з НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 25 грудня 2020 року о 17.06 год в м. Мукачево на вул. Свалявській». За наслідками судового розгляду матеріалів про притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Також, просить стягнути з відповідача кошти на придбання ліків в сумі 7434,68 гривень та моральну шкоду в розмірі 100000,00 гривень, яка зумовлена душевними стражданнями від ДТП через пошкоджений транспортний засіб.

Нормативно - правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи ст.ст. 23, 1166, 1187, 1191, 1994 Цивільного кодексу України.

Позивач заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження не висловив.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким в задоволенні позовних вимог просив відмовити, оскільки позивачем не додано доказів, які свідчили б про належність йому на праві власності (законному володінні) пошкодженого транспортного засобу, а відтак позивач не має права на відшкодування матеріального збитку. Крім того, позивачем не надано належних доказів на підтвердження витрат на лікування. Також вказує на те, що позивачем не доведено наявності моральних страждань та завдання йому моральної шкоди.

Представником позивача подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що позивач визнаний потерпілим та відповідно має право на відшкодування шкоди, заданої транспортному засобу під його керуванням. Крім того, позивачем надано докази придбання медичних препаратів призначених лікарем за наслідками ДТП. Також заявлено клопотання про поновлення строків для подання додаткових доказів.

У поданих представником відповідача запереченнях наголошено на необхідності відмови у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві та клопотанні про долучення додаткових доказів.

З урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України судовий розгляд справи проведено на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

Фактичні дані постанови слідчого Мукачівського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області від 28 січня 2021 року свідчать про те, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових рослідувань за №0001848 від 26 грудня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 КК України - закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

У вказаній постанові зазначено, що: « 25.12.2020 близько 17:06 год водій ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом марки «Фольксваген Тоуран», номерний знак Польської Республіки НОМЕР_2 рухаючись по вул. Свалявська в м.Мукачево, здійснюючи маневр повороту ліворуч на Т-подібному перехресті вулиць Свалявська та А.Морозова з другорядної дороги вулиць Свалявська на головну дорогу вул. А.Морозова, не надав перевагу в русі зустрічному транспортному засобу, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Audi A6», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по своїй смузі руху зі сторони вул. Верді в напрямку ринку «ГІД». Разом з тим, згідно висновку судово-медичної експертизи №11/2021 від 26.01.2021 у ОСОБА_1 яких-небудь тілесних ушкоджень не виявлено, а встановлений діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, садно правого колінного суглобу, відноситься до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я».

На підставі постанови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 лютого 2021 року, яка набула законної сили 02.03.2021 року, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 7-8).

24 лютого 2021 року винесено постанову про виправлення описки в абзаці першому мотивувальної частини постанови від 18 лютого 2021 року.

Фактичні обставини скоєного ОСОБА_3 адміністративного правопорушення мали місце 25 грудня 2020 року о 17 год. 06 хв. в м.Мукачево, по вул. Свалявській, де ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом марки «Фольксваген Тоуран», державний номерний знак НОМЕР_2 , не надав перевагу в русі автомобілю марки «АудіА6», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі по вул. А.Морозова, та скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно до частини шостої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В межах розгляду даної судової справи, позивач просить стягнути з відповідача шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу, витрати на лікування, внаслідок скоєння винною особою дорожньо-транспортної пригоди та моральну шкоду.

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд виходить з того, що згідно з положеннями ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.

За змістом п. 8 частини другої ст.16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Із спірних правовідносин вбачається, що такі є деліктними.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення (ст. 1166 Цивільного кодексу України), необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Згідно з положеннями частини першої ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На практичну реалізацію положень ст. 1166 Цивільного кодексу України спрямовані і приписи п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якими передбачено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Спеціальними нормами, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин є також положення частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Разом з тим, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Частиною четвертою ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 4 липня 2018 року по справі № №755/18006/15-ц зроблено висновок, відносно того, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (пункт 35 цієї постанови).

Разом з тим, фактичні дані по справі, а саме дані листа від 25 червня 2021 року (а.с. 48) свідчать про те, що на момент вчинення ДТП у винної особи був відсутній поліс «Зелена карта», тобто у спірній по справі ситуації ОСОБА_3 несе відповідальність на загальних підставах.

Згідно з частинами першою-третьою статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (абзац 2 частини 1 статті 1192 Цивільного кодексу України).

У спірній по справі ситуації позивачем заявлена вимога щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Отже, з`ясування питання про фактичну наявність шкоди та її розмір, має безпосереднє значення для правильного вирішення спору.

По відношенню до цього, суд зазначає, що ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до частин першої, шостої та сьомої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим кодексом.

При цьому, саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення його прав, яке, на його думку, полягає в завданні матеріальної шкоди його транспортному засобу.

На підтвердження заподіяння матеріальної шкоди, позивачем надано звіт про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу №05/02/2021 від 09.02.2021, згідно з даними якого вартість матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу Audi A6, номерний знак НОМЕР_1 , становить 126639,43 гривень.

Відповідачем вищевказаних даних щодо вартості пошкоджених внаслідок ДТП за його участю запчастин не спростовано.

З огляду на те, що позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди, заявлені до її заподіювача, цивільно-правова відповідальність якого застрахована не була, а також на те, що у МТСБУ не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню.

Доводи представника відповідача щодо відсутності у позивача права на відшкодування шкоди, завданої ДТП спростовуються даними постанови від 18 лютого 2021, постанови від 24 лютого 2021 року, де зазначено, що автомобілем Audi A6, номерний знак НОМЕР_1 на момент ДТП керував саме ОСОБА_3 .

Доказів незаконного заволодіння ОСОБА_3 транспортним засобом суду не надано.

Щодо позовної вимоги про відшкодування витрат на лікування суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1195 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Факт заподіяння шкоди позивачу в результаті ДТП за участі транспортного марки «Фольксваген Тоуран», номерний знак Польської Республіки НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , констатований в постанові про закриття кримінального провадження від 28 січня 2021 року та підтверджений випискою з медичної картки стаціонарного хворого.

Доказів на спростування обставин заподіяння шкоди ОСОБА_1 відповідач та його представник не надав.

Разом з тим, надані позивачем квитанції щодо придбання ліків є неналежними та недостатніми доказами, оскільки згідно з даними виписки із медичної картки стаціонарного хворого позивачу призначені інші препарати, ніж ті, що зазначені в квитанціях.

Таким чином, вимога про відшкодування збитків, витрачених на лікування в сумі 7434,68 гривень задоволенню не підлягає як доказово не підтверджена.

Відносно позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд констатує наступне.

Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої і душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна (п. 2, 3 частини друга статті 23 Цивільного кодексу України).

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95№ 4 «Про судову практику у справах про відшкодування матеріальної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На підставі наведеного, беручи до уваги характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням вини ОСОБА_3 у вчиненні ДТП, яка сталася 25.12.2020, та інших обставин, зокрема, - характеру і тривалості страждань позивача, істотності вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у сумі 10000,00 грн.

Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдано моральні страждання, що полягали у зміні звичного укладу його життя, а тому вона має право на відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, моральна шкода, заподіяна внаслідок ДТП ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню відповідачем, як особою з вини якої вона завдана, з урахуванням суті позовних вимог, доведеності позивачем заподіяних йому моральних страждань, а також з урахуванням вимоги розумності, виваженості та справедливості, у межах вищевказаної суми.

Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню сума 136639,43 гривень (в т.ч.: 126639,43 грн - матеріальна шкода, 10000,00 грн - моральна шкода).

Відповідно до частин першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню сума 1366,39 грн. судового збору та 1800,00 гривень витрат пов`язаних з оцінкою матеріального збитку.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 8, 124, 129, 1291 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 263-265, 279, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1.Позов ОСОБА_1 - задоволити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму 136639,43 гривень (в т.ч.: 126639,43 грн - матеріальна шкода, 10000,00 грн - моральна шкода) у відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

3.В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму 1366,39 (одна тисяча триста шістдесят шість гривень 39 копійок) гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 1800,00 гривень витрат пов`язаних з оцінкою матеріального збитку.

4.1. Сплачений за розгляд позову судовий збір у сумі 2244,35 гривень покласти на позивача.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

7. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Представник позивача: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Представник відповідача: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ).

Суддя В.В. Кость