Справа № 348/711/21
Провадження № 22-ц/4808/1090/21
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Максюти І.О.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Грещука Р.П. в м. Надвірна, у справі запозовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Свої вимоги, враховуючи уточнену позовну заяву, мотивувала тим, що з 12 червня 2017 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, у якому у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя із відповідачем у них не склалося, у зв`язку із чим шлюб було розірвано в судовому порядку. Відповідач коштів на утримання дочки не надає, хоча має таку можливість, оскільки отримує стабільну та велику заробітну плату. Без допомоги відповідача забезпечити дитині належне матеріальне забезпечення вона не в змозі, оскільки не працює і не має змоги працювати, так як не має з ким залишити дочку.

Враховуючи викладене, просила суд стягувати із відповідача на її користь аліменти на малолітню дочку в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просила стягнути із відповідача на її користь документально підтверджені судові витрати по справі, орієнтовний розрахунок яких становить 2500 грн.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25.05.2021 позов ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалено стягувати щомісячно із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01.04.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 908 грн судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення та дослідження обставин, що мають значення для справи.

Апелянт зазначив, що позивачка не надала жодного доказу на підтвердження понесення нею витрат на правничу допомогу, зокрема до позовної заяви остання не долучила ані квитанції про сплату таких витрат, ані акт виконаних робіт, ані договір про правничу допомогу. Посилання на вказані документи також відсутні у рішенні суду першої інстанції, що свідчить про його необґрунтованість.

У зв`язку з його участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, був позбавлений можливості брати участь у судових засіданнях та подавати будь-які клопотання.

Враховуючи викладене, просив рішення суду в частині стягнення з нього на користь позивачки аліментів на малолітню доньку та судового збору на користь держави залишити без змін. Рішення суду в частині стягнення з нього на користь позивачки 2500 (двох тисяч п`ятсот) гривень витрат на професійну правничу допомогу скасувати.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивачка не скористалася, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання належним чином повідомлені сторони не з`явилися. Позивач попередньо подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Апелянт клопотав про розгляд справи в режимі відео конференції, однак в судове засідання не з`явився.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не є обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Згідно із частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин 3, 4 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною 6 статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Отже, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 , звертаючись до суду із позовом про стягнення із ОСОБА_1 аліментів на малолітню дочку, просила також стягнути понесені нею витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесення таких витрат надала: договір про надання правничої допомоги № 08/2021 від 30.03.2021 (а.с. 21), акт виконаних робіт про надання послуг на правничу допомогу від 25.05.2021 (а.с. 32) та квитанцію № 728362 від 30.03.2021 на суму 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень (а.с. 31).

Згідно із договором про надання правничої допомоги № 08/2021 від 30.03.2021, адвокат Букатюк М.В. та ОСОБА_2 уклали цей договір, за яким адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу, консультаційні та юридичні послуги з приводу представництва та захисту його інтересів в усіх підприємства, установах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування та форм власності, в судах загальної юрисдикції, адміністративних судах та господарських судах всіх ланок, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надання правової допомоги та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених цим Договором.

Згідно із п. 4.4. договору, обсяг і вартість наданої правничої допомоги за цим договором визначається у квитанціях, які є невід`ємними додатками до цього договору і свідчить про виконання сторони своїх зобов`язань. Підтвердження виконання сторонами своїх зобов`язань за договором є підписання сторонами акта про виконання наданих правничих послуг (п. 4.5.) (а.с. 21).

Згідно із актом виконаних робіт про надання послуг на правничу допомогу, підписаним між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 від 25.05.2020, загальна вартість з надання правничої допомоги по справі № 348/711/21 складає 2500 гривень, з яких: 300 грн - надання консультації щодо підготовки документів для складання позовної заяви; 1200 грн - складання позовної заяви; 1000 - представництво інтересів клієнта в Надвірнянському районному суду впродовж розгляду справи (а.с. 32).

Вказані документи містяться в матеріалах справи та слугували підставою для ухвалення рішення в частині стягнення з апелянта в користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу. Судом першої інстанції при ухваленні рішення надано належну оцінку поданим документам, що підтверджується посиланням у рішенні на них.

Відтак, доводи апелянта щодо ненадання позивачкою жодних доказів на підтвердження понесення нею таких витрат є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Підстав для зменшення таких витрат, колегія суддів не вбачає, оскільки апелянтом не ставиться питання щодо їх не співмірності, а лише заявлено вимогу про скасування рішення в оскаржуваній частині повністю.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув дану справу та прийняв обґрунтоване рішення щодо необхідності стягнення із відповідача на користь позивачки понесені нею витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, доводи апелянта щодо невідповідності даних, зазначених у акті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї та довідці про склад сім`ї, які містяться у матеріалах справи фактичним обставинам не приймаються до уваги судом, оскільки не стосуються вимог апеляційної скарги. Вказані документи стосуються вимог щодо стягнення аліментів, однак у цій частині рішення не оскаржується, а тому підстав для надання оцінки зазначеним документам, колегія суддів не вбачає.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить висновку, що відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: М.Д. Горейко

І.О. Максюта