22-ц/804/1674/21
265/4578/16-ц

Єдиний унікальний номер 265/4578/16-ц
Номер провадження 22-ц/804/1674/21
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

03 листопада 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Биліни Т.І.

суддів Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.,

за участю секретаря Вороніної М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 квітня 2021 року у складі суду Костромітіної О.О., повний текст якої складено 05 травня 2021 року, у справі за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст заяви

01 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

В мотивування заявлених вимог посилалась на те, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.03.2020 року по справі № 265/4578/16-ц було стягнуто з її матері ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі ? частини від усіх видів її заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08 серпня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття.

За рішенням суду аліменти повинен отримувати батько, але з 07 січня 2021 року вона мешкає від батька окремо, не підтримує з ним стосунків, в той же час навчається у Донецькому державному університеті управління на денній формі, тому потребує грошових коштів.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.03.2020 року щодо стягнення аліментів ухвалою Алтайського кураєвого суду від 30.10.2020 року визнано та надано дозвіл на його виконання на території Російської Федерації.

Вона є правонаступником, оскільки є власником аліментів, тому просила суд замінити сторону стягувача ОСОБА_3 на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у справі № 265/4578/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в частині стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_1 у розмірі ? частини від усіх видів її заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08 серпня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 квітня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що твердження заявниці, що вона має право на отримання аліментів є необґрунтованими з огляду на зміст рішення суду про стягнення аліментів з її матері ОСОБА_4 на її утримання на користь її батька ОСОБА_3 , а також положення ст. 179 СК України, відповідно до якої аліменти можуть виплачуватися на ім`я батьків або інших законних представників дитини, які розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з даною ухвалою суду ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просила її скасувати, та постановити нову, якою замінити сторону стягувача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з 07 січня 2021 року вона мешкає окремо від батька до теперішнього часу та не підтримує з ним стосунків.

Звертає увагу, що орган опіки та піклування просив задовольнити її вимоги.

Відповідно до Цивільного кодексу України, дитина у віці від 14 до 18 років крім дрібних побутових угод також має право самостійно розпоряджатись своїм заробітком, стипендією або іншими доходами.

Нормою матеріального права ст. 179 СК України передбачене правонаступництво на аліменти дитиною замість батьків, так як відповідно до вимог СК України неповнолітня дитина є власником аліментів та може розпоряджатись цими коштами самостійно.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Представник заявниці ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги підтримала, просила їх задовольнити.

Стягувач ОСОБА_3 просив вирішити питання у відповідності до вимог закону.

Заявник ОСОБА_1 та боржник ОСОБА_4 в суд апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

З`ясувавши думку представника заявника та стягувача, колегія суддів дійшла висновків про можливість розгляду справи у відсутність повідомлених осіб, оскільки зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника заявника та стягувача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.03.2020 року по справі № 265/4578/16-ц було стягнуто з її матері ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі ? частини від усіх видів її заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08 серпня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Алтайського кураєвого суду від 30.10.2020 року дане рішення визнано та надано дозвіл на його виконання на території Російської Федерації.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до положень статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частинами першою, другою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Зазначеній нормі кореспондує частина п`ята статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Системний аналіз зазначених норми закону дає підстави для висновку, що правонаступництво у виконавчому провадженні означає перехід прав і обов`язків сторони виконавчого провадження (стягувача або боржника) від однієї особи (правопопередника) до іншої особи (правонаступника), у зв`язку з правонаступництвом у матеріальних правовідносинах.

Підставами правонаступництва громадянина, що був стороною виконавчого провадження, є його смерть, оголошення померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 686/5377/18, від 30 червня 2021 року справа № 243/5859/16-ц

ОСОБА_1 обґрунтовувала заяву про заміну сторони виконавчого провадження, посилаючись на те, що з 07 січня 2021 року вона мешкає окремо від батька ОСОБА_3 та не підтримує з ним взагалі стосунків.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду визначений ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження».

Отже, нормами чинного законодавства передбачено порядок виконання рішення суду про стягнення аліментів та стягнення заборгованості з боржника по сплаті аліментів.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», які безпосередньо регулюють питання заміни сторони виконавчого провадження її правонаступником.

Зокрема, невиконання/виконання одним із батьків своїх повноважень щодо утримання дитини, нецільове використання аліментів, право неповнолітньої дитини на самостійне одержання коштів та самостійне розпорядження ними не є підставами для правонаступництва у розумінні статті 442 ЦПК України та частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначене узгоджується із правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 693/1065/19.

Згідно із статтею 129 Конституції України та статті 2 ЦПК України однією з головних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення.

За змістом статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 18 ЦПК України визначено обов`язковість судового рішення.

У контексті положень статей 129, 129-1 Конституції України, статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 2, 18 ЦПК України виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією із гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі.

Апеляційний суд виходить з того, що судове рішення є актом судового розгляду справи, його метою є досягнення юридичної визначеності у спірних правовідносинах, воно є обов`язковим до виконання. У резолютивній частині рішення суду знаходить відображення присуд суду, в якому викладено висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог.

Посилання заявниці на те, що заміна сторони у виконавчому провадженні має відбуватися на підставі статті 179 СК України, є безпідставним з огляду на таке.

Відповідно до статті 179 СК України самостійне отримання аліментів неповнолітньою дитиною є її правом. Однак, ОСОБА_1 не зверталась до суду із відповідним позовом, направленим на його реалізацію.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України встановлено такий спосіб утримання дитини батьками, як сплата аліментів за рішенням суду одним із батьків на користь іншого з батьків, з ким проживає дитина.

На час перегляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягла повноліття, а тому стягнення періодичних платежів щодо виплати аліментів припинилося.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час перегляду ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 квітня 2021 року, а тому мають місце підстави для її скасування.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновків, що суд першої інстанції вірно застосував норми процесуального закону.

Відповідно до положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 05 листопада 2021 року.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: С.А. Зайцева

О.М. Пономарьова