печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року Печерський районний суд м. Києва, у складі:

головуючого судді - Ільєвої Т.Г.

за участю секретаря судового засідання - Ємець Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у цивільній справі № 757/31234/19-ц за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби м. Києва Міністерства юстиції України Рубель І.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року у провадження судді Печерського районного суду м. Києва Ільєвої Т.Г. надійшла заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у цивільній справі № 757/31234/19-ц за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби м. Києва Міністерства юстиції України Рубель І.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

В судове засідання учасники процесу не з`явились, про час та місце розгляду скарги повідомлялися належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва.

Представник заявника подав заяву про розгляд даного питання за його відсутності, вимоги заяви підтримав.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов таких висновків.

Так, з заяви та матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходиться виконавче провадження № 55393614 з примусового виконання виконавчого листа Дзержинсього районного суду м. Харкова № 638/4258/13-ц про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості по договору № ЕІVХР 000477 про відкриття картрахунку та видачу платіжної картки від 18.10.2005 року та додаткової угоди до нього про встановлення ліміту овердрафту № 4 від 12.03.2008 в розмірі 467 512,59 доларів, що в еквіваленті на гривню становить 3 736 828,13 та заборгованості по договору-анкеті № 5006712 про відкриття банківського карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від07.07.2008 в розмірі 450 297, 93 Євро, що в еквіваленті на гривню становить 4 740 547,48 та судові витрати зі сплати судового збору 1700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

14 грудня 2017 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та боржнику встановлено строк для добровільного виконання рішення суду протягом 5 робочих днів з дня відкриття провадження, копія якої у встановленому законом порядку направлена до відома на адресу боржника ОСОБА_1 . Також стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 46 751,26 дол. США, 45 029,79 Євро,182 грн.

За поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби м. Києва Міністерства юстиції України Рубель І.В. постановлено ухвалу Печерським районним судом м. Києва від 18.06.2019 року у справі 757/31243/19-ц відносно ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, з виконання виконавчого листа Дзержинського районного суду м. Харкова № 638/4258/13-ц про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості.

13 січня 2020 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва було відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у цивільній справі №757/31243/19-ц за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби м. Києва Міністерства юстиції України Рубель І.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Представник заявника вказує, що відповідно до Наказу Мінюсту України «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України» № 1385/5 від 06.05.2019р., який набрав чинності з 14.05.2019р. затвержено зміни до деяких нормативно-правових актів Міністерства юстиції України, і зокрема, в Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5, зареєстрованій у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5), а саме: 1) у пункті 4 розділу І: в абзаці третьому слово "двадцять" замінити словом "п`ятдесят".

Тобто, з 14.05.2019р. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими, зокрема: сума зобов`язання становить п`ятдесят та більше мільйонів гривень або тквівалентну суму в іноземній валюті.

Так, представник зазначає, що сума боргу за вказаним виконавчим провадженням становить - в розмірі 467 512,59 доларів, що в еквіваленті на гривню становить 3 736 828,13 та 450 297, 93 Євро, що в еквіваленті на гривню становить 4 740 547,48 грн. та судові витрати зі сплати судового збору 1700 грн., витрати на інформаціно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

Разом сума у гривневому еквіваленті становить - 8 479 195,61 грн.

На думку представника, вказане свідчить про те, що суд першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення не перевірив повноваження головного державного виконавця та не встановив, що вказаному державному виконавцю з 14.05.2019р. ВП №55393614 не підвідомче провадження і як наслідок відповідно, державний виконавець не мав повноважень подавати до СУДУ відповідне подання.

На думку представника, державним виконавцем суд введено в оману щодо відсутності тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон боржника, оскільки наявне рішення про обмеження виїзду боржника та окрім цього, державний виконавець подав повторно аналогічні подання.

З наведеного вище вбачається, що державний виконавець зловживав своїми процесуальними правами при поданні повторного аналогічного подання про тимчасове бмеження у праві виїзду за межі України від 14.02.2018р., а тому таке подання повинно було бути залишено без розгляду.

Окрім цього, зазначено, що боржник не ухилявся від виконання рішення суду, а навпаки 31.01.2018р. боржником подано заяви, яким державного виконавця повідомлено про початок добровільного погашення заборгованості та надано копію квитанції про часткову сплату заборгованості.

Протягом січня-квітня 2018р. боржником у добровільному порядку здійснювалось погашення заборгованості, крім того, з березня 2018 року по теперішній час здійснюється погашення заборгованості шляхом утримання та перерахування частини заробітної плати боржника.

Наведені вище обставини свідчать про те, що боржник не вчиняв та не вчиняє навмисних дій на ухилення від виконання рішення суду, а навпаки поведінка боржника свідчить про сприяння ним прискоренню погашенню заборгованості та добровільне часткове виконання ним рішення суду щодо стягнення з нього заборгованості.

З врахуванням зазначеного, заявник просить суд скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 , вжите ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.06.2019р. у справі №757/31243/19-ц, та залишити без розгляду подання головного державного виконавця ВПВР департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. про : обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду

Так, дослідивши зазначені обставини, матеріали справи, суд вважає, за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно п. 5 ч. 1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виникає право у державного, приватного виконавця звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Частинами 5, 6, 7 статті 441 ЦПК України визначено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Розділом ХІІІ ч. 5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженоїнаказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, чітко визначено, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України стосовно особи знімається у разі винесення державним виконавцем постанови про: повернення виконавчого документа до суду, який його видав, на підставі частини першої статті 38 Закону;закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1 - 3, 5 - 7,9 - 12,14,15частини першої статті 39 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі належного виконання особою зобов`язань щодо сплати періодичних платежів.

Слід зазначити, що одним із принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, який означає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених ЦПК. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,-і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що доводи боржника є необґрунтованими, оскільки не можуть бути взяті судом до уваги, так як обмежувальний захід було застосовано до боржника, у зв`язку із встановленням судом факту свідомого ухилення від виконання рішення суду (зокрема, свідомі дії боржника, направлені на невиконання своїх зобов`язань за наявності реальних можливостей, що підтверджується, зокрема, фактами неодноразових поїздок заявника за кордон).

Окрім цього, в матеріалах не міститься жодних доказів, щодо того, що боржник намагався виконати рішення суду у 2019 та 2020 роках, лише вбачається, що боржник користується своїми процесуальними права лише в напрямку подачі аналогічних заяв про скасування заходів тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, не надаючи суду доказів добровільного виконання рішення суду, що є однією з основних підстав скасування даного заходу, а твердження та посилання на норми є необґрунтованими та спрямовані на їх суб`єктивне трактування.

Таким чином, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні даної заяви.

Відповідно до ч. 8 ст. 441 ЦПК України, відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 1-22, 441, пп. 15.5 п. 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України,суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у цивільній справі № 757/31234/19-ц за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби м. Києва Міністерства юстиції України Рубель І.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя Т.Г. Ільєва