СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 206/3738/20

пр. № 2/759/2404/21

09 вересня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Журибеди О.М.,

при секретарях Мурга Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Самарської районної у м. Дніпрі раді про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди батька, -

встановив:

Представник позивача ОСОБА_3 у серпні 2020 року звернувся до суду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Самарської районної у м. Дніпрі раді про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди батька, яким з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить надати ОСОБА_1 дозвіл на тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2 до Республіки Польща з моменту набрання судовим рішенням законної сили по 30.06.2026 року включно та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 7340,80 грн.

В обґрунтування позову вказав, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.07.2011 року, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.02.2018 року було розірвано. Від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю. Зазначив, що відповідно до рішення виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпрі раді від 17.07.2020 року № 159 місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 визначено разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки від 20.07.2020 року № FS747459 ОСОБА_4 прийнята до ІІІ класу початкової школи № 77 ім. Т. Ружевича на 2020/2021 навчальний рік у м. Вроцлав Республіки Польща. Зазначив, що батько ОСОБА_4 на теперішній час проживає також у м. Вроцлав Республіки Польща, що свідчить про те, що перешкод для побачення із дитиною у відповідача не має. Позивач має можливість забезпечувати виїзд дитини за кордон, однак, має труднощі в отриманні від батька дозволу на її вивезення за кордон. Таким чином, для забезпечення можливості виїзду дитини за кордон без згоди батька, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2020 року вищевказану цивільну справу було переданого до Святошинського районного суду м. Києва за підсудністю.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 15.12.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за загальними правилами позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не подав.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відзив на позов не подала.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та третьої особи на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також, враховуючи думку представника позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 02.07.2011 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 779 (а.с. 9).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.02.2018 року шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с. 10).

Від вказано шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками в свідоцтві про народження вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 11).

Позивачка у справі ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_4 фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпрі раді від 17.07.2020 року № 159 місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 визначено разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12-14).

Згідно довідки від 21.12.2020 року № 08/2020 ОСОБА_4 прийнята до ІІІ класу початкової школи № 77 ім. Т. Ружевича на 2020/2021, 2021/2022, 2022/2023, 2023/2024, 2024/2025, 2025/2026 навчальний рік у м. Вроцлав Республіки Польща (а.с. 115-117).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 на даний час проживає у м. Вроцлав Республіки Польща, про що свідчить трудовий договір на визначений строк, попередній договір оренди квартири та угода про внесення змін до трудового договору (а.с. 22-30).

Як вбачається з матеріалів справи, у позивача існують труднощі в отриманні від батька дитини дозволу на вивезення доньки за кордон та на виготовлення документів, що надають право на виїзд малолітньої доньки за межі України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст. 141 СК України, визначена рівність прав та обов`язків батьків відносно дитини.

У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в`їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Відповідно до ст. 4 Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків.

Таким чином, надаючи право на вивезення малолітньої за кордон на підставі рішення суду, суд, не виходячи за межі позовних вимог та для забезпечення реалізації даного права позивачем одночасно надає дозвіл на виготовлення проїзних документів без нотаріально посвідченої згоди батька.

Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що виїзд за кордон малолітньої ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідає її інтересам, з метою навчання дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд (вивезення) за межі території України дитини строком до 30.06.2026 року, без згоди та супроводу батька, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Слід зазначити, що адвокати, укладаючи із клієнтом договір про надання правової допомоги, мають вказувати перелік послуг, які будуть надаватися під час виконання такого договору. З приводу цього питання Верховний Суд у постанові по справі № 826/856/19 від 22.12.2018 зазначив, що «з розрахунку наданих адвокатом послуг вбачається, що певні його дії (зробити копії необхідних документів чи друк квитанцій) не потребують професійних навичок, а акт виконаних робіт містить вид послуг, що не були передбачені договором».

Таким чином, для можливості наступного відшкодування судових витрат слід ретельно підготувати договір про надання правової допомоги та передбачити, якими доказами будуть підтверджуватися надані адвокатом послуги.

На підтвердження судових витрат на правову допомогу в сумі 7340,80 грн., позивачем надано до суду тільки ордер, а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 7340,80 грн. відмовити, оскільки вони документально не підтверджені.

Керуючись ст. ст. 76-81, 263-265, 268, 280 ЦПК України, ст. 154 Сімейного кодексу України, с. 4 ЗУ "Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України", п. 16 "Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення", суд, -

УХВАЛИВ:

Позов позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Самарської районної у м. Дніпрі раді про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди батька - задовольнити частково.

Надати дозвіл матері, ОСОБА_1 , на тимчасовий виїзд (вивезення) дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2 до Республіки Польща з моменту набрання судовим рішенням законної сили до 30.06.2026 року включно.

Стягнути з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

В іншій частині заявлених вимог - відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Журибеда