Єдиний унікальний номер 235/2613/21
Номер провадження 22-ц/804/2126/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2021 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Никифоряка Л.П., Халаджи О.В.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 235/2613/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства енергетики України, треті особи Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська», ОСОБА_2 , про скасування наказів та поновлення на роботі за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Міністерства енергетики України на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2021 року (суддя Бородавка К.П., повний текст рішення складений 03 червня 2021 року),

в с т а н о в и в :

14 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства енергетики України про скасування наказів та поновлення на роботі, посилаючись на те, що наказом Міністерства енергетики України від 02 липня 2020 року № 77-к/к «Про призначення виконуючого обов`язки генерального директора Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» позивача за його згодою було призначено з 03 липня 2020 року виконуючим обов`язки генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська». Наказом Міністерства енергетики України від 31 березня 2021 року № 20-к/к «Про поновлення ОСОБА_2 » ОСОБА_2 поновлено з 03 липня 2020 року на посаді генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська», а наказом Міністерства енергетики України від 31 березня 2021 року № 21-к/к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача було звільнено 31 березня 2021 року від виконання обов`язків генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» у зв`язку з поновленням на роботі працівника, який раніше займав цю посаду, на підставі пункту 6 статті 40 КЗпП України. Процедура передбачена статтею 40 КЗпП України при звільненні його з посади дотримана не була, відповідач не запропонував йому переведення на іншу роботу (посаду). Просив скасувати наказ Міністерства енергетики України від 31 березня 2021 року № 21-к/к «Про звільнення ОСОБА_1 »; скасувати наказ Міністерства енергетики України від 31 березня 2021 року № 20-к/к «Про поновлення ОСОБА_2 »; поновити його на посаді виконуючого обов`язки генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська».

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2021 року позов ОСОБА_1 до Міністерства енергетики України, треті особи Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська», ОСОБА_2 , про скасування наказів та поновлення на роботі задоволено частково.

Скасовано наказ Міністерства енергетики України від 31 березня 2021 року №21-к/к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на роботі виконуючим обов`язки генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська».

В іншій частині позову відмовлено. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 . Стягнуто з Міністерства енергетики України в дохід держави судовий збір у розмірі 606 грн.

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_2 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду в частині поновлення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не взято до уваги, що до компетенції уповноваженого органу управління в особі Міністерства енергетики України, яке в позовній заяві визначено як відповідач не відноситься право призначати на посади ДП «ВК «Краснолиманська» будь яких осіб, окрім безпосереднього керівника підприємства. Той факт, що позивач не вжив жодних заходів щодо свого переведення на іншу роботу, виключає відповідальність Міністерства енергетики України. Після ухвалення рішення судом першої інстанції, 13 травня 2021 року наказом Міністерством енергетики України від 13 травня 2021 року № 26-к/к «Про звільнення ОСОБА_2 », його було звільнено з займаної посади. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року у справі № 761/17611/21, зазначений наказ визнано незаконним, та його поновлено на посаді генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська». Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі № 520/10999/21 Міністерству енергетики України заборонено вчиняти будь-які дії, спрямованні на відсторонення ОСОБА_2 від виконання своїх посадових обов`язків керівника ДП «ВК «Краснолиманська».

Також із зазначеним рішенням не погодилося Міністерство енергетики України, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскільки у трудових відносинах з Міністерством енергетики України перебуває лише керівник державного підприємства, працівники підпорядкованих Міністерству енергетики України підприємств перебувають у трудових відносинах із відповідним державним підприємством, тому Міністерство енергетики України позбавлене повноважень запропонувати позивачу іншу посаду в ДП «ВК «Краснолиманська». Звільнення позивача 31 березня 2021 року є законним та обґрунтованим, оскільки минула потреба у продовженні з ним трудових відносин, так як його призначення на посаду виконуючого обов`язки мало тимчасовий характер, тобто до моменту обрання керівника ДП «ВК «Краснолиманська». Отже, трудові правовідносини з ним тривали до певної події у часі, яка мала неминуче настати а саме: проведення конкурсу та обрання генерального директора, але враховуючи те, що судовим рішенням, що набрало законної сили поновлено на цій посаді звільненого працівника - ОСОБА_2 , позивача на законних підставах звільнено від займаної посади. Такої посади як виконуючий обов`язки генерального директора - немає на підприємстві, а посаду директора може займати лише особа, із якою укладений відповідний контракт після проведення конкурсу. За згодою позивача наказом Міністерства енергетики України від 02 липня 2020 року № 77-к/к «Про призначення виконуючого обов`язки генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» Кобзаря Д.І., було призначено з 03 липня 2020 року виконуючим обов`язки генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» тобто покладено лише виконання обов`язків директора ДП «ВК «Краснолиманська», іншої роботи на підприємстві він не виконував, іншої посади не обіймав, а тому дострокове розірвання з ним існуючих трудових відносин у зв`язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу для позивача є звільненням.

Позивачем ОСОБА_1 надано відзиви на апеляційні скарги ОСОБА_2 та Міністерства енергетики України, в яких просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Інші учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача Міністерства енергетики України Іжаківський Андрій Олегович, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні апеляційної інстанції в режимі відеоконференції доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник позивача Бараненко О.М., який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційні скарги залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Представник третьої особи ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, судова повістка, направлена за адресою, зазначеною в матеріалах справи, була повернута суду як невручена із відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно із частиною 1 статті 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Відповідно до частини 1 статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місце знаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Будучи в розумінні статей 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Міністерства енергетики України від 24 червня 2020 року № 72-к/к «Про призначення виконуючого обов`язки генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» позивача було призначено з 25 червня 2020 року виконуючим обов`язки генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» за його згодою на період тимчасової непрацездатності ОСОБА_2 , генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» (а.с.13).

Наказом Міністерства енергетики України від 02 липня 2020 року № 76-к/к «Про припинення повноважень ОСОБА_2 » припинені повноваження ОСОБА_2 , генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» 02 липня 2020 року відповідно до пункту 5 статті 41 КЗпП України (а.с.14).

Наказом Міністерства енергетики України від 02 липня 2020 року № 77-к/к «Про призначення виконуючого обов`язки генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» позивача з 03 липня 2020 року, за його згодою призначено виконуючим обов`язки генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» на період до призначення керівника цього підприємства у встановленому порядку (а.с.15).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до Міністерства енергетики України про визнання недійсним наказу про припинення повноважень, поновлення повноважень та поновлення на роботі задоволено частково, визнаний незаконним наказ Міністерства енергетики України № 76-к/к від 02 липня 2020 року «Про припинення повноважень ОСОБА_2 », поновлено ОСОБА_2 на посаді генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська», рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» допущено до негайного виконання (а.с.170-177).

Наказом Міністерства енергетики України від 31 березня 2021 року за № 20-к/к «Про поновлення ОСОБА_2 » на виконання вказаного рішення суду ОСОБА_2 поновлено з 03 липня 2020 року на посаді генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» (а.с.16).

Наказом Міністерства енергетики України від 31 березня 2021 року за № 21-к/к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено 31 березня 2021 року від виконання обов`язків генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» у зв`язку з поновленням на роботі працівника, який раніше займав цю посаду на підставі пункту 6 статті 40 КЗпП України (а.с.17).

У трудовій книжці позивача 31 березня 2021 року вчинений запис про звільнення позивача у зв`язку з поновленням на роботі працівника, який раніше займав цю посаду, на підставі пункту 6 статті 40 КЗпП України (а.с.45).

Відповідно до наказу ДП «ВК «Краснолиманська» від 01 квітня 2021 року № 673К «Про поновлення ОСОБА_2 » ОСОБА_2 приступив до виконання обов`язків генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» з правом першого підпису документів з 01 квітня 2021 року (а.с.77).

Наказом Міністерства енергетики України від 10 вересня 2020 року № 586 затверджений Перелік державних підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міністерства енергетики, станом на 01 вересня 2020 року, за яким ДП «ВК «Краснолиманська» віднесено до державних підприємств, що належать до сфери управління Міністерства енергетики..

За даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерство енергетики та вугільної промисловості України є органом виконавчої влади, до сфери управління якого належить юридична особа - ДП «ВК «Краснолиманська», а також є засновником вказаного підприємства.

За змістом статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» призначення на посаду та звільнення з посади керівників державних унітарних підприємств, у яких не утворено наглядову раду, установ, організацій та господарських структур, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, та в яких не утворено наглядову раду, укладення і розривання з ними контрактів відноситься до повноважень уповноважених органів управління.

Положення про Міністерство енергетики України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 507, за якими Міненерго очолює міністр, котрий призначає на посаду і звільняє з посади керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міненерго, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності.

З наведеними приписами узгоджуються положення Статуту ДП «ВК Краснолиманська», затвердженого Міністром енергетики та вугільної промисловості 01 червня 2011 року, за якими підприємство належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (Уповноважений орган управління) (а.с.79), управління підприємством здійснює керівник, який призначається на посаду і звільняється з посади Уповноваженим органом управління, у порядку передбаченому законодавством. Контракт (трудовий договір) з керівником підприємства укладає в установленому порядку Міністр енергетики та вугільної промисловості України (п.6.1, п.6.2, а.с.78-92).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявність рішення суду про поновлення на роботі попереднього працівника не звільняє власника або уповноваженого ним органу від обов`язку дотримуватись вимог частини 2 статті 40 КЗпП України, за якими звільнення з підстави, зазначеній у пункті 6 цієї статті, допускається виключно, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідачем при звільнені позивача на підставі пункту 6 статті 40 КЗпП України не був дотриманий порядок, визначений частиною 2 статті 40 КЗпП України, що свідчить про незаконність звільнення позивача і незаконність наказу від 31 березня 2021 року №21-к/к «Про звільнення ОСОБА_1 »

Апеляційний суд погоджується з висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Відповідно до частини 2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

В пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 роз`яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведене звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевірити їх відповідність законові.

В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 роз`яснено, що при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач працював за строковим договором, строк дії якого обумовлений настанням певної події, а саме призначенням керівника ДП «ВК «Краснолиманська» у встановленому порядку, відповідно наказом від 31 березня 2021 №21-к/к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивач звільнений на підставі пункту 6 частини 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із поновленням на роботі працівника, який раніше займав цю посаду.

Суд першої інстанції, посилаючись на вимоги частини 2 статті 40 КЗпП України, правильно зазначив, що відповідач задля дотримання інтересів позивача у захисті його трудових прав мав вжити заходи, направлені на можливість переведення позивача за його згодою на іншу роботу, а саме наявні вільні посади на підприємстві, які він може займати з урахуванням його кваліфікації, освіти, досвіду. При цьому відповідач належних та допустимих доказів неможливості запропонувати за освітою, фахом/досвідом роботи посади позивачу або відмови останнього від запропонованих посад, або відсутності на підприємстві таких посад, як умови для прийняття Міненерго оскаржуваного наказу від 31 березня 2021 №21-к/к «Про звільнення ОСОБА_1 », не надав.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При розгляді справи № 6-33цс14 Верховний Суд 21 травня 2014 року зробив висновок про те, що «звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом».

При розгляді справи №654/941/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 27 січня 2020 року зробив висновок про те, що поновлення позивача на посаді виконуючого обов`язки керівника підприємства не суперечить чинному законодавству, оскільки на особу, яка є виконуючим обов`язки, поширюється трудове законодавство, гарантії забезпечення права на працю, у тому числі й можливість захисту від незаконного звільнення.

Доводи апеляційних скарг про те, що ОСОБА_2 був поновлений на роботі на підставі рішення суду, яке є обов`язковим до виконання, а відповідач може призначати виключно керівника підприємства та позбавлений можливості запропонувати позивачу інші посади, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки відсутні відповідні особливі правила в нормативно-правових актах, що стосуються діяльності Міненерго, в статуті підприємства, положення яких передбачають призначення та звільнення керівника підприємства у порядку передбаченому законодавством. При цьому, наявність рішення суду про поновлення на роботі попереднього працівника не звільняє власника або уповноваженого ним органу від обов`язку дотримуватись вимог частини 2 статті 40 КЗпП України, за якими звільнення з підстави, зазначеній у пункті 6 цієї статті, допускається виключно, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем при звільнені позивача на підставі пункту 6 статті 40 КЗпП України не був дотриманий порядок, визначений частиною 2 статті 40 КЗпП України, що свідчить про незаконність звільнення позивача і незаконність наказу від 31 березня 2021 року №21-к/к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Доводи апеляційних скарг і зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції та могли вплинути на рішення суду відповідачем та третьою особою апеляційному суду не надано.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог 367 ЦПК України в межах розгляду справи судом апеляційної інстанції, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Міністерства енергетики України залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 листопада 2021 року.

Судді І.В. Кішкіна

Л.П. Никифоряк

О.В. Халаджи