Ухвала

08 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 757/29448/20

провадження № 61-16790ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду

від 31 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості, покладення кредиту на Головне управління Національної поліції в Київській області,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - ГУ Національної поліції у Київській області) про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості та покладення кредиту на ГУ Національної поліції в Київській області.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погодившись із зазначеною ухвалою місцевого суду, ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 червня 2021 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2020 року, апеляційну скаргу залишено без руху, надано заявнику строк для сплати судового збору, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

У жовтні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року , у якій вона просила скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до апеляційного суду для продовження розгляду, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона подана з пропуском строку на касаційне оскарження.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена 31 серпня 2021 року, а тому останнім днем на її касаційне оскарження було 30 вересня 2021 року, а касаційна скарга згідно з відомостями штрихкодового ідентифікатора на конверті подана 11 жовтня 2021 року.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що копію оскаржуваної ухвали апеляційного суду вона отримала 12 серпня 2021 року, а тому строк на касаційне оскарження нею не пропущено.

Зазначені посилання ОСОБА_1 є неспроможними з огляду на те, вказана нею дата отримання копії ухвали Київського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року передує даті постановлення оскаржуваної ухвали.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 , необхідно звернутися до суду касаційної інстанції з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження, навести поважні причини для поновлення строку та надати докази на їх підтвердження.

У порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України за подання касаційної скарги не сплачено судовий збір.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Касаційна скарга містить посилання на те, що заявник звільнена від сплати судового збору на підставі положень пункту 1 частини першої статті 5, пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», пункту 1 частини першої статті 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнені позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

За змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав працівників від незаконного звільнення з роботи, і не входить до структури заробітної плати, оскільки середній заробіток не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу під час розгляду таких справ у всіх судових інстанціях.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження

№ 12-301гс18).

З наведеного убачається, що на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору лише за вимогу про поновлення на роботі.

Посилання заявника на те, що вона звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», за змістом якого від сплати державного мита звільняються позивачі - робітники та службовці - за позовами про стягнення заробітної плати й за іншими вимогами, що випливають з трудових правовідносин; члени колективних сільськогосподарських підприємств, працівники фермерських господарств - за позовами до колективних сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств про оплату праці та за іншими вимогами, пов`язаними з трудовою діяльністю, оскільки зазначений пункт виключено на підставі Закону N 3674-VI ( 3674-17 )

від 08 липня 2011 року.

Також, як на підставу для звільнення від сплати судового збору, ОСОБА_1 посилається на пункт 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», згідно яким судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів,

що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Предметом позову ОСОБА_1 є поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості та покладення обов`язку погашення кредиту на ГУ Національної поліції в Київській області, а не відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, за подання якої особа звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підпунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставки судового збору за подання апеляційної і касаційної скарг юридичною, фізичною-особою підприємцем та фізичною особами на ухвалу суду.

Положення зазначеної норми застосовуються при поданні апеляційних і касаційних скарг на всі без винятку ухвали суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом України «Про судовий збір» справляння судового збору за подання таких заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.

Такий правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2018 року (справа № 915/955/15).

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України

«Про судовий збір» ставка судового збору за подання касаційної скарги фізичною особою на ухвалу суду становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, за подання касаційної скарги, заявнику необхідно сплатити судовий збір у сумі 454,00 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у Печерському районі м. Києва, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055).

На підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду необхідно надати оригінал квитанції або зазначити підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до вимог закону.

Крім того, Верховний Суд роз`яснює заявнику, що відповідно до частин першої, третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» визначено, що суд може відстрочити та розстрочити сплату судового збору, зменшити його розмір або звільнити від його сплати.

ОСОБА_1 має право звернутися до верховного Суду з клопотанням про відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору за наявності передбачених законом підстав.

Крім того. у порушення пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 3, 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 31 серпня 2021 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 29 листопада

2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик