Справа № 142/527/20
Провадження № 22-ц/801/2334/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Щерба Н. Л.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 рокуСправа № 142/527/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за позовом

Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до

ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Піщансь-кого районного суду Вінницької області від 03 вересня 2021 року, ухвалене у приміщенні суду у смт Піщанка Вінницької області за головування судді Щерби Н. Л., повний текст складення якого не зазначений,

В С Т А Н О В И В:

29 липня 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приват-Банк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося у Піщанський районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної за-боргованості у розмірі 35445,58 гривень. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач зазначив, що 16 травня 2012 року відповідачка, звернувшись до позивача з метою отримання банківських послуг, підписала анкету-заяву № б/н, підтвердивши свою згоду на те, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Відповідачка ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, про що нею вчинений підпис в анкеті-заяві. При укла-денні договору сторони керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, згідно з якою укладений правочин є договором приєднання. Відповідно до ви-явленого бажання відповідачці був відкритий кредитний рахунок, встановлений початковий кредитний ліміт, який надалі був збільшений відповідно до умов кредитування та обслуговування карткового рахунку до 4000,00 гривень. Для користування кредитним картковим рахунком ОСОБА_1 отримала кре-дитну картку, номер та строк дії якої зазначені у довідці, що додана до позовної заяви. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався під-пунктами 2.1.2.3, 2.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, на підс-таві яких відповідачка при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, його зміну за рішенням та ініціативою банку.

У випадку зміни тарифів, інших невід`ємних частин договору банк зобов'-язався інформувати позичальницю щодо внесених таких змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених у підпункті 1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг, а позичальниця згідно підпункту 1.2.3 договору зобов`язана отримати виписку про стан та здійснені операції по карт-кових рахунках. Неотримання або несвоєчасне отримання позичальницею ви-писок про стан рахунків не звільняє її від виконання зобов`язань за укладеним договором. У разі незгоди зі змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку позичальниця має право надати банку письмову заяву про розірвання договору, виконавши умови пункту 2.1.5.4 договору, тобто погасивши наявну заборгованість.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 зобов`язалася на підставі підпункту 2.1.5.5 погашати заборгованість за кредитом, процентами за його ви-користання, по перевитраті платіжного ліміту та оплачувати комісії на визна-чених договором умовах; слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню овердрафту, що передбачено підпунк-том 2.1.5.7 договору; повернути витрачену частину кредитного ліміту, а саме згідно пункту 2.1.12.3 договору шляхом внесення коштів у визначений спосіб. У разі порушення строків платежів відповідачка згідно з підпунктом 2.1.12.7.2 договору сплачує відсотки у визначеному Тарифами розмірі. У редакції Умов та правил, що почала діяти з 01 березня 2019 року, згідно підпункту 2.1.1.2.12 у разі, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань, відповідачка зобов`язалася сплатити банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого у строк кредиту, які у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України встановлені за домовленістю сторін у розмірі: 86,4% для картки «Універсальна», 84,0 % - «Універсальна голд».

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, відповідачці надана можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених договором умовах у межах встановленого кредитного ліміту. Однак ОСОБА_1 своєчасно не надала позикодавцеві кошти для погашен-ня заборгованості за кредитом, порушуючи свої боргові зобов`язання, передба-чені умовами договору, що відображено у розрахунку заборгованості за дійс-ним правочином. На даний час відповідачка продовжує ухилятися від виконан-ня своїх зобов`язань, не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів банку. Станом на 31 травня 2020 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути на свою користь, у розмірі 35445,58 гривень, з яких: 27350,68 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 1914, 79 гривень - заборго-ваність за нарахованими відсотками, 6180,11 гривень - заборгованість за про-строченими відсотками. У зв`язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов'-язань, непогашенням у повному обсязі заборгованості перед банком останній змушений звернутися в суд з даним позовом, просив суд стягнути на його ко-ристь з відповідачки заборгованість за кредитним договором від 16 травня 2012 року № б/н у розмірі 35445,58 гривень та судові витрати зі сплати судового збору.

Заочним рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 03 вересня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, представник АТ КБ «ПриватБанк» Крилова О. Л. оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Скаржниця вважає оскаржуване рішення незаконним, ухваленим за невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції щодо невідповідності кредитного договору вимогам статті 203 ЦК України внаслідок його укладення відповідач-кою за відсутності повної цивільної дієздатності. Так на час підписання 16 травня 2012 року анкети-заяви ОСОБА_1 виповнилося повних 14 років. При укладенні договору сторони керувалися нормами ЦК України, за якими укладений між банком та ОСОБА_1 правочин є договором приєднання. Зважаючи, що під час підписання анкети-заяви відповідачка пройшла іденти-фікацію банку, то повторне заповнення будь-яких анкет чи підписання інших документів не вимагалося. Відтак, на підставі підписаної ОСОБА_1 анкети-заяви картковий рахунок їй відкритий лише 07 жовтня 2014 року та 10 грудня 2016 року встановлений початковий кредитний ліміт, який надалі був збільшений згідно погоджених відповідачкою умов. Дані обставини підтвер-джуються наданими позивачем розрахунком заборгованості, випискою по рахунку, з якого убачається, що відповідачка почала користуватися кредитними коштами 10 березня 2017 року, тобто лише після досягнення повноліття та за наявності повної цивільної дієздатності. Представник позивача звертає також увагу, що ОСОБА_1 зверталася до банку з метою перевипуску картки, наголошує, що оскільки банк надав відповідачці кредит, а вона його не повернула, то у суду першої інстанції були відсутніми підстави для відмови у стягненні фактично отриманих коштів.

Наданим законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року правом подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалася.

Згідно норми частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши у відповідності до частини першої статті 369 ЦПК України дану цивільну справу за наявними у ній доказами, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній доводи, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга представника позивача Крилової О. Л. підлягає частковому задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заочне рішення суду першої інстанції від 03 вересня 2021 року не від-повідає вимогам статті 263 ЦПК України, воно є незаконним, таким, що супере-чить фактичним обставинам справи, не враховує усіх норм матеріального пра-ва, які регулюють виниклі та наявні між сторонами у справі правовідносини, тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосу-ванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі статтею 5 цього Кодексу суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інте-реси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 3 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України визначене право кожної особи на звернення в порядку, встановленому законом, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інте-ресів. Аналогічні роз`яснення з посиланням на статті 55, 124 Конституції Укра-їни викладені у частині другій постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуаль-ного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції». Дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю, повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року у справі № 3-рп/2003 наголошувалося, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефек-тивне поновлення у правах.

Відповідно до норм статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з нормами параграфу 1 Глави 5 «Докази та доказування» ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності, достатності.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та переві-ряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї.

У цій цивільній справі судом встановлено та не оспорюється її учасниками, що 16 травня 2012 року ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєд-нання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої вона отримала кредитну картку № НОМЕР_1 з датою відкриття 07 жовтня 2014 року та терміном дії до вересня 2018 року. 10 грудня 2016 року відповідачка отримала кредит у розмірі 2 000,00 гривень у вигляді встановле-ного кредитного ліміту на картку. Згідно з розрахунком станом на 31 травня 2020 року у позичальниці виникла заборгованість перед банком на суму 35445,58 гривень, яка складається з: 27350,68 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 1914,79 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 6180,11 гривень - заборгованість за простроченими відсотками.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, керуючись нор-мами статей 31, 32, 203, 215, 222, 1054 ЦК України, виходив з того, що пози-чальниця ОСОБА_1 уклала кредитний договір з ПАТ КБ «ПриватБанк» у віці 14 років без згоди батьків та органу опіки та піклування, тобто, будучи особою з неповною цивільною дієздатністю, через що вона не мала права на укладення такого договору самостійно. У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що вказаний кредитний договір не відповідає вимогам частини другої статті 203 ЦК України та має бути визнаний недійсним. Будь-яких доказів зворотного АТ КБ «ПриватБанк» не надав.

Однак з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні, погодитися не можна, оскільки вони є помилковими з огляду на неповне з`ясування судом усіх фактичних обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною першою статті 30 ЦК України визначено, що цивільною дієздат-ністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків ( усиновлювачів ) або піклувальників ( частина друга статті 32 ЦК України ).

Відповідно до частини першої статті 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років ( повноліття ).

Згідно з частинами першою, другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом при-єднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Звертаючись в суд з позовом до ОСОБА_1 по стягнення кредитної заборгованості, АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що між банком та позичальни-цею укладений договір, який не суперечить чинному законодавству України. ОСОБА_1 своїм підписом підтвердила, що їй була надана повна інфор-мація стосовно надання банківських послуг.

Як безумовно слідує з матеріалів справи відповідачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на момент заповнення та підписання анкети-заяви ОСОБА_1 мала неповну цивільну дієздатність, їй виповнилося на той момент 14 років.

Відповідно до частини другої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою не-дійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не вста-новлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Для укладання кредитного договору фізична особа повинна мати повну цивільну дієздатність, усвідомлю-вати наслідки вчинення такого правочину, а у разі її відсутності на час укладання договору, такий договір за вимогами статті 215 ЦК України може бути визнаний недійсним.

Разом з тим судом першої інстанції помилково не враховано, що договір кредиту № б/н, укладений ОСОБА_1 відповідно до підписаної нею 16 травня 2012 року анкети-заяви, самою позичальницею чи її батьками ( піклу-вальниками ) в порядку статті 222 ЦК України недійсним не визнаний, ніким не оспорений і наразі не оспорюється. Як наслідок викладеному також немає правових підстав вважати вказаний правочин неукладеним або нікчемним, що можливо лише за визначених законом підстав.

З матеріалів справи убачається, що 16 травня 2012 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Згідно з інформацією, викладеною у цій заяві, відпові-дачка підтвердила, що вона погоджується з тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею і банком договір про надання банківського обслуговування. Вказана анке-та-заява не містить умов щодо строку дії кредитного ліміту, його розміру, від-соткової ставки, порядку погашення заборгованості, а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки ( пені, штрафів ) за порушення зобов'-язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, звертаючись до суду з даними вимогами, до позовної заяви додав підписану ОСОБА_1 анкету-заяву від 16 травня 2021 року про при-єднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, роз-рахунок заборгованості за договором від 16 травня 2012 року № б/н, виписку з особового рахунку позичальниці, довідки про видані картки та зміну кредит-ного ліміту, а також витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універ-сальна», Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які викла-дені на банківському сайті www.privat-bank.ua.

Інших доказів в обґрунтування своєї позовної заяви позивач не надав.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідачки перед банком за договором від 16 травня 2012 року № б/н становить 35445,58 гривень, з яких: 27350,68 гривень - заборгованість за тілом кредиту, у тому числі 22385,28 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту, 4965,40 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1914,79 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками, 6180,11 гривень - заборгованість за простроченими відсотками.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отри-маних у кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань по-зичальницею.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вва-жається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сто-рони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться ( роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо ). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Положеннями статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому такі умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент ( споживач послуг банку ) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/ 17.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процен-тів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом ( розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства ) та договірні ( розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі ).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним дого-вором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується на-дати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірах та на умовах, вста-новлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та спла-тити проценти ( частина перша статті 1048 ЦК України ).

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечен-ня, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користу-вання кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

З матеріалів цієї справи, зокрема з анкети-заяви позичальниці від 16 травня 2012 року № б/н убачається, що в ній відсутні умови щодо строку дії кредит-ного ліміту, його розміру, відсоткової ставки, порядку погашення заборгова-ності, комісії, а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки ( пені, штрафів ) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

АТ КБ «ПриватБанк», звернувшись в суд з вимогою про погашення ОСОБА_1 кредиту, просило окрім тіла кредиту ( суми, яку фактично отримала у борг позичальниця ), стягнути відсотки за користування кредитними коштами. Обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і по-рядок нарахування відсотків, позивач, крім розрахунку кредитної заборгованос-ті за договором від 16 травня 2012 року посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua, в тому числі і на зміни, які вносилися до них у 2019 році, а також на Тарифи як невід`ємну частину договору, якими визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта ( позичальниці ) і банку, відповідальність сторін, зокрема пені та штрафи за несвоєчасне погашення кредиту та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться інші додаткові положення. При цьому матері-али справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відпо-відачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів узагалі містили умови, зокрема, щодо відповідальності за прострочення виконання зобов`язань, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Наданий позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг Приватбанком належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони ( банку ), яка може вносити і вносить відпо-відні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й постановою Верховного Суду України від 11 березня 2015 року ( провадження № 6-16цс15 ) і не спростовано позивачем.

За таких обставин відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, подані банком Витяг з Умов та Тарифи не можуть розціню-ватися як стандартна ( типова ) форма, що встановлена до укладеного із відпо-відачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтування наявності певних обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Отже апеляційний суд не вбачає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відсотки за користування позичальницею кредитними кош-тами. Такого висновку колегія суддів дійшла також з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, які у відповідності до частини четвертої статті 263 ЦПК України є обов`язковими для застосування апеляційним судом. Відтак у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1914,79 гривень заборгованості за нарахованими відсот-ками та 6180,11 гривень заборгованості за простроченими відсотками необ-хідно відмовити.

Щодо заборгованості за тілом кредиту, то як слідує з розрахунку позивача, вона становить 27350,68 гривень, з яких: 22385,28 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту, 4965,40 гривень - заборгованість за простроченим ті-лом кредиту. Однак, з наданого позивачем розрахунку заборгованості, виписки по рахунку відповідачки слідує, що за рахунок тіла кредиту погашалися: ко-місія за обслуговування, нараховані відсотки, комісія за замовлення платної карти, щомісячні платежі за послугою «Миттєва розстрочка», щомісячний платіж за страховку. Розмір перерахованих списань сторонами не узгоджувався і тим самим збільшувалося тіло кредиту. За даними розрахунку заборгованості та виписки по рахунку за рахунок тіла кредиту були погашені: комісія за обслуговування в сумі 180,00 гривень, відсотки у розмірі 21235,02 гривень, комісія за замовлення платної карти - 99,00 гривень, щомісячні платежі за послугою «Миттєва розстрочка» - 9097,58 гривень, щомісячний платіж за страховку - 100,00 гривень.

Разом із тим з виписки за договором з ОСОБА_1 безумовно убачається регулярне, активне користування нею кредитними коштами та часткове їх повернення. Так, починаючи з 03 лютого 2017 року ( дата, з якої кредитна заборгованість відсутня та початок проведення банком непогоджених сторонами погашень і списань ) до 31 травня 2021 року відповідачкою використано кредитних коштів на загальну суму 60623,03 гривні ( сума без урахування не узгоджених сторонами платежів та списань ), тоді як нею фактично внесені на повернення кредиту 59857,38 гривень. Таким чином сума неповернутого кредиту становить 765,65 гривень.

Враховуючи, що анкета-заява від 16 травня 2012 року не містить строку повернення кредиту у повному обсязі ( користування ним ), в той же час фак-тично отримані та використані відповідачкою кошти в добровільному порядку не повернуті, тому, враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк ( термін ) виконання боржником обов`язку визна-чений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його ви-конання у будь-який час, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача сума несплаченого тіла кредиту в розмірі 765,65 гривень.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покла-дається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни задоволити частково.

Заочне рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 03 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 -дження, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», , рах. № НОМЕР_3 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО № 305299, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. № 50, у погашення кредитної заборгованості станом на 31 травня 2020 року за кредитним договором від 16 травня 2012 року № б/н 765,65 гривень ( сімсот шістдесят п`ять гривень 65 коп. ), що складають заборгованість за тілом кредиту, а також 45,40 гривень ( сорок п`ять гривень 40 коп. ) у відшкодування сплаченого судового збору при зверненні в суд, 68,10 гривень ( шістдесят вісім гривень 10 коп. ) у відшкодування судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 16 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський