Справа № 558/624/21
номер провадження 2/558/152/21
ДЕМИДІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

Іменем України

05 листопада 2021 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово Феха Т.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНТЕР-ПЛЮС» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Старокиївська, буд. 8/12) про стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , посилаючись на положення ч. 5 ст. 28 ЦПК України, звернувся до Демидівського районного суду Рівненської області з позовною заявою до відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНТЕР-ПЛЮС» про стягнення страхового відшкодування згідно Договору комплексного страхування подорожуючих за межами України № 099119, що укладений 27 квітня 2021 року між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ІНТЕР-ПЛЮС», в розмірі 497270,04 гривень.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви, судом встановлено таке.

Як вбачається із змісту позовної заяви ОСОБА_1 , предметом та підставами звернення із позовом до суду є стягнення страхового відшкодування у зв`язку із настанням страхового випадку за Договором комплексного страхування подорожуючих за межами України № 099119, що укладений 27 квітня 2021 року між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ІНТЕР-ПЛЮС». При цьому, позивач ОСОБА_1 за вказаним договором страхування є застрахованою особою.

Крім того, звертаючись до суду з позовною заявою про стягнення страхового відшкодування, ОСОБА_1 просить суд захистити його права як споживача, посилаючись на те, що він є споживачем послуг за Договором комплексного страхування подорожуючих за межами України № 099119, укладеним 27 квітня 2021 року між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ІНТЕР-ПЛЮС».

Згідно з ст. 16 Закону України «Про страхування», ст. 979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Отже, за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг.

Законом України «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Таким чином, на підставі аналізу вищевказаних правових приписів та з урахуванням пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», можна зробити висновок, що до відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні договору страхування.

На підставі викладеного, можна зробити висновок, що положення щодо відповідальності страховика, закріплені в Законі України «Про страхування» та главі 67 ЦК України, є спеціальними нормами права, а в Законі України «Про захист прав споживачів» - загальними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-126цс14.

Крім того, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз`яснено, що оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Як зазначалося вище, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом як застрахована особа. У позовній заяві ОСОБА_1 вказав, що Договір комплексного страхування подорожуючих за межами України № 099119, укладений 27 квітня 2021 року між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ІНТЕР-ПЛЮС».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що Закон України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини, які виникли між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ІНТЕР-ПЛЮС».

Разом з тим, у п. 1.2. Договору страхування сторони за таким договором визначили, що усі питання та спори, що не врегульовані цим Договором, будуть вирішуватися з огляду на норми чинного страхового законодавства України.

Оскільки, позивач ОСОБА_1 не укладав Договір комплексного страхування подорожуючих за межами України № 099119, а сторони за таким договором домовилися, що усі питання та спори, які не врегульовані цим Договором, будуть вирішуватися з огляду на норми чинного страхового законодавства України, тому при вирішенні питання про право позивача на отримання страхового відшкодування належить керуватися умовами Договору комплексного страхування подорожуючих за межами України № 099119, нормами ЦК України та Закону України «Про страхування».

Таким чином, для визначення підсудності справи не може застосовуватися ч. 5 ст. 28 ЦПК України щодо підсудності цивільних справ за позовами споживачів.

Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним Судом у постанові від 17.04.2019 року в справі №212/1101/18.

Крім того, слід вказати, що у цьому випадку не підлягає застосуванню і ч. 7 ст. 28 ЦПК України, відповідно до якої позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред`являтись також за її місцезнаходженням, оскільки встановлено, що у ЄДРПОУ відсутні дані про відокремлені підрозділи Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНТЕР-ПЛЮС» на території Демидівського району Рівненської області, а також з матеріалів позову вбачається, що листування з приводу виплати страхового відшкодування здійснювалось між позивачем та відповідачем не через філію (чи представництво), а безпосередньо з юридичною особою-відповідачем, місцезнаходження якої у м. Києві.

Відтак, підсудність справи повинна визначатись за приписами ст. 27 ЦПК України.

Згідно з ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Місцезнаходженням відповідача за даними ЄДРПОУ є 04116, м Київ, вул. Старокиївська, будинок 8/12.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне передати справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНТЕР-ПЛЮС» про стягнення страхового відшкодування за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва.

Враховуючи вищезазначене, цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНТЕР-ПЛЮС» про стягнення страхового відшкодування непідсудна Демидівському районному суду Рівненської області, а підлягає розгляду Шевченківським районним судом міста Києва.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно ч. 3 ст. 31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Статтею 32 ЦПК України встановлено, що спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На підставі викладеного, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНТЕР-ПЛЮС» про стягнення страхового відшкодування слід передати на розгляд Шевченківського районного суду міста Києва на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 27, 28, 30, 31, 32, 260, 353, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНТЕР-ПЛЮС» про стягнення страхового відшкодування передати за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва (адреса: 03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 31-А).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.С. Феха.

Повний текст ухвали складено 5 листопада 2021 року.