Справа № 446/1905/19 Головуючий у 1 інстанції: Бакай І.А.
Провадження № 22-ц/811/2373/21 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар - Жукровська Х.І.,

з участю представника апелянта адвоката Стефановича Ю.М., третіх осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 21 травня 2021 року, ухвалене в складі головуючого судді Бакай І.А., у справі за позовом ОСОБА_3 до Жовтанецької сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , АТ "Акціонерний комерційний банк "Львів" про визнання рішення незаконним та його скасування,

В С Т А Н О В И В:

у жовтні 2019 року позивач звернулась в суд з позовом, у якому просила постановити рішення, яким визнати причини пропуску трьохрічного строку звернення до суду за захистом порушеного права поважними та поновити строк звернення до суду для захисту порушеного права; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Жовтанецької сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області № 48 від 27 червня 2001 року, яким надано дозвіл ОСОБА_1 на продаж квартири АДРЕСА_1 від імені неповнолітньої ОСОБА_4 , 1988 року народження.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликалася на те, що у ході розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ПАТ АКБ Львів про визнання недійсним договору купівлі-продажу; скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору іпотеки, скасування арештів на накладене нерухоме майно, їй стало відомо про те, що рішенням виконавчого комітету Жовтанецької сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області № 48 від 27 червня 2001 року надано дозвіл ОСОБА_1 на продаж квартири АДРЕСА_1 від імені неповнолітньої ОСОБА_4 , 1988 року народження. Позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , також за цією адресою зареєстрована її мама - третя особа по справі ОСОБА_1 . У 2019 році за місцем її реєстрації почала надходити поштова кореспонденція на ім`я ОСОБА_1 із судовими повідомленнями. Після спілкування з матір`ю їй стало відомо про численні судові спори з ОСОБА_2 , банком Львів, предметом яких була квартира в м. Кам`янка-Бузька. Після отримання 07 березня 2019 року інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, з державного реєстру іпотек, з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна № 158866916, їй стало відомо, що спірна квартира була придбана відповідачем - ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19 вересня 2001 року приватним нотаріусом Кам`янка-Бузького нотаріального округу Приходько Н.М. Згідно даного договору вона ОСОБА_5 , будучи неповнолітньою, у зв`язку з чим від її імені діяла мама - відповідачка по справі ОСОБА_1 , продала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3 . Рішенням виконавчого комітету Жовтанецької сільської ради Кам`янка - Бузького району Львівської області № 48 від 27 червня 2001 року надано дозвіл ОСОБА_1 на продаж квартири АДРЕСА_3 від імені неповнолітньої ОСОБА_4 , 1988 року народження. Вважає таке рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки, як вбачається з оскарженого розпорядження, заяву на видачу дозволу писала виключно її мати ОСОБА_1 , а батько ОСОБА_6 , жодної заяви не писав, проте з врахуванням вимог статті 58 КЗпШС таку заяву повинні були писати обоє батьків, а виконавчий комітет без згоди обох батьків не мав права на видачу дозволу на продаж нерухомого майна неповнолітньої особи. Виконавчий комітет Жовтанецької сільської ради з метою недопущення обмеження охоронюваних законом її житлових прав повинен був створити комісію з питань захисту прав дитини. Лише після детального вивчення питання цією комісією та отримання відповідних висновків про те, чи завдасть таке відчуження шкоди неповнолітній дитині, виконком міг приймати рішення про надання дозволу. Крім того, таке рішення могло бути прийняте при умові одночасного оформлення продажу спірної квартири та купівлі для неї іншого житла, а при неможливості одночасного оформлення договору купівлі-продажу іншого житла в рішенні про наданню дозволу повинен був вказати термін та умови укладення такого договору. У результаті продажу квартири вона втратила єдине житло, в якому б могла проживати. Оскільки на момент укладення двору купівлі-продажу позивачка була неповнолітньою, особисто договору купівлі-продажу не підписувала, не була присутньою під час його посвідчення та укладання, а тому не знала і не могла знати про його існування та наявність оскаржуваного рішення виконавчого комітету Жовтанецької сільської ради. Про рішення виконавчого комітету Жовтанецької сільської ради та договору купівлі- продажу їй стало відомо лише на початку 2019 року зі слів її мами та наданою нею документації та після отримання 07 березня 2019 року інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, з державного реєстру іпотек, з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна. А а тому вважає, що трьохрічний строк звернення до суду для захисту порушеного права пропущений з поважних причини, а відтак є всі законні підстави для його поновлення.

Рішенням Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 21 травня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 оскаржила таке в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи. Висновки суду, викладені у рішенні суду, на думку апелянта, не відповідають обставинам справи. Вважає, що виконавчим комітетом Жовтанецької сільської ради не було дотримано забезпечення її майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 , право власності на яке вона мала як неповнолітня, яка, окрім того, на той час проживала в ній. Адже в результаті продажу квартири вона втратила єдине житло в якому могла б проживати.

Просить скасувати рішення Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 21 травня 2021 року та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

13 вересня 2021 року на адресу суду надійшов відзив АТ «АКБ «Львів». Вважають, що судом першої інстанції повно та всебічно розглянуто справу, надано оцінку всім доказам, законно та обґрунтовано постановлено рішення. Покликаються на те, що позивакою не наведено жодних доказів того, що вона як власник користувалась квартирою АДРЕСА_3 , вчиняла дії по її утриманню, зокрема, оплачувала комунальні послуги, дбала про належний стан такої, не знала і не могла знати, що протягом 13 років, з часу повноліття 2006 року та по дату звернення з позовом в суд - 2019 рік, вже не є власником квартири. Звертає увагу на те, що позивачкою пропущено трирічний термін позовної давності.

Просять рішення Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 21 травня 2021 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

23 вересня 2021 року на адресу суду також надійшов відзив на апеляційну скаргу третьої особи ОСОБА_2 . В обґрунтування такого останній покликається на законність та обґрунтованість рішення Жовтанецької сільської ради № 48 від 27 червня 2001 року, яким надано дозвіл на продаж квартири АДРЕСА_3 від імені неповнолітньої ОСОБА_4 , 1988 року народження. Вважає, що на момент його видачі саме на батьків був покладений обов`язок дбати про збереження та використання майна дитини. Крім того, договір купівлі продажу був вчинений платно та ним сплачено ОСОБА_1 , яка діяла від імені неповнолітньої ОСОБА_4 - 34 040,00 грн. На думку ОСОБА_2 даних коштів на той час було достатньо для купівлі батьками житла для неповнолітньої ОСОБА_4 . Звертає увагу і на те, що апелянт в 2006 році досягла повноліття, після чого батьки зобов`язані повернути дитині майно, яким вони управляли, а також доходи від нього, що батьками зроблено не було. А відтак, вважає, що апелянтом пропущено трирічний термін позовної давності.

Просить рішення Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 21 травня 2021 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом позову в даній справі є визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Жовтанецької сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області № 48 від 27 червня 2001 року, яким надано дозвіл ОСОБА_1 на продаж квартири АДРЕСА_1 від імені неповнолітньої ОСОБА_4 .

На підставі цього рішення 19 вересня 2001 року приватним нотаріусом Кам`янка-Бузького нотаріального округу Приходько Н.М. посвідчено договір купівлі-продажу вказаної квартири.

Відповідно до пункту 4 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (який набрав чинності 1 січня 2004 року), цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відтак, спірні правовідносини сторін врегульовано положеннями ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), яка діяла на час спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦК Української РСР (який діяв на момент прийняття оспорюваного рішення та укладення договору купівлі-продажу) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Як роз`яснено в абзаці першому та другому пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» за правилами статті 48 ЦК угода визнається недійсною при невідповідності її не тільки законові, а й іншим актам, виданим органами державної влади і управління в межах наданої їм компетенції. Стаття 48 ЦК застосовується при порушенні встановленого порядку вчинення громадянами і організаціями дій, спрямованих на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обов`язків, при ущемленні угодою особистих або майнових прав неповнолітніх дітей, а також в інших випадках їх невідповідності вимогам чинного законодавства, якщо для них не встановлені особливі правила визнання угод недійсними (статті 45-47, 49-58 ЦК).

Як було зазначено в пункті 53 Інструкції Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року N 18/5 (в редакції діючій на час прийняття оспорюваного рішення) при посвідченні договору про відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, належного неповнолітнім, а також особам, визнаним недієздатними або обмежено дієздатними, нотаріус керується пунктом 31 цієї Інструкції.

За приписами пункту 31 цієї Інструкції нотаріуси вимагають дозвіл органу опіки і піклування на право опікуна укладати, а піклувальника давати згоду на вчинення від імені підопічного угод, якщо вони виходять за межі побутових. Такими угодами є договори, що потребують нотаріального посвідчення і спеціальної реєстрації про відчуження майна, належного неповнолітнім, відмова від належних підопічному прав, поділ майна, поділ або обмін жилої площі, видача письмових зобов`язань тощо. Питання про дозвіл на право опікуна вчиняти, а піклувальника давати згоду на вчинення від імені підопічного угод вирішує орган опіки і піклування шляхом прийняття відповідного рішення.

За обставинами даної справи, оспорюване рішення прийняте органом місцевого самоврядування саме, як органом опіки та піклування.

Тлумачення зазначених вище норм дозволяє зробити висновок, що у справі за позовом зацікавленої особи про визнання незаконним рішення органу опіки та піклування про надання дозволу на вчинення від імені неповнолітнього угоди про відчуження майна, майнові права на яке має неповнолітній, належними відповідачами є: особа рішення якої стосується (той з батьків (опікун), якому надано дозвіл на вчинення відповідної угоди від імені неповнолітнього) та орган опіки та піклування, рішення якого оскаржується.

Близький за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року у справі № 757/39693/20 (провадження № 61-13261св21).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року в справі № 543/994/17 (провадження № 61-6125св21) зазначено, що: «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

У справі, що переглядається позов пред`явлено лише до органу опіки та піклування.

Позовних вимог до ОСОБА_1 , якій надано дозвіл на вчинення правочину щодо майна на той час неповнолітньої позивачки, не заявлено, клопотань про залучення до участі у справі ОСОБА_1 як співвідповідача не заявлено.

Наведене є самостійною і достатньою підставою для відмови в задоволенні пред`явленого позову.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім.

Пунктами першим та другим частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як зазначено в частині четвертій статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин

Враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну мотивувальної частини рішення суду, оскільки судом першої інстанції зроблено правильний висновок про відмову у задоволенні позову, однак відмовити у задоволенні позову слід було внаслідок неналежного складу відповідачів, а не у зв`язку з його необґрунтованістю. В решті ж рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 21 травня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду залишити без з мін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2021 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич