Справа № 766/745/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Єпішина Ю.М.,

секретар Крайнюк А.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , з позовом про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивований тим, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики грошових коштів. На підтвердження чого відповідач склав письмову розписку від 23.01.2018 року. За умовами договору позики відповідач взяв в борг у позивача грошові кошти у розмірі 4000 доларів США., і зобов`язується повернути їх в строк до 01.09.2018 року. Позивач зазначає, що з моменту отримання позики відповідачем не виконуються умови договору позики, та позика не повернута. На підставі викладеного позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Єпішина Ю.М. від 16.03.2021 року, прийнято до розгляду позовну заяву відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання у справі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні просила позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у наданій до суду позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість, зазначивши, що грошові кошти отримані ним від позивача ОСОБА_1 не є позикою, а надані з метою придбання криптовалюти для неї.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі статтею 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК).

Верховний Суд України у справі №6-1967цс15 від 11.11.2015, предметом якої було стягнення боргу за договором позики, дійшов висновку, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду справа № 162/1030/17 від 03.06.2019 року.

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 367/7135/16-ц зазначено, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів зробити відповідні правові висновки щодо дійсної природи існуючих між сторонами правовідносин.

У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року № 755/9283/15-ц зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Однак, відповідно до правової позиції, Верховного Суду України у справі №524/4946/16-ц від 08.07.2019 частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Судом встановлено, що 23.01.2018 року відповідачем ОСОБА_2 складено розписку, відповідно до змісту якої відповідач ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_3 4000,00 (чотири тисячі) доларів США, для придбання їй криптовалюти. Зобов`язався повернути в строк до 01.09.2018 року.

08.11.2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено шлюб, після реєстрації якого дошлюбне прізвище позивача " ОСОБА_6 " змінено на " ОСОБА_7 ".

Відповідач не заперечував факту написання ним розписки, проте заперечував отримання у борг будь-яких коштів та зобов`язання повернути їх позивачу, оскільки, як вбачається з пояснень відповідача в судовому засіданні, розписка була ним написана з метою вирішення питання щодо купівлі позивачу криптовалюти.

Доводи відповідача не спростовані позивачем під час розгляду справи.

Крім того, у судовому засіданні позивач фактично підтвердила ті обставини, що надані відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти були призначені для придбання криптовалюти з метою отримання прибутку в майбутньому.

Згідно ч.1 ст. 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статей 12 і 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15.

З огляду на зміст розписки, пояснення учасників справи, наданих ними під час розгляду справи та правовідносин, що виникли між сторонами, суд приходить до висновку про відсутність між сторонами будь-яких грошових зобов`язань, які випливають саме із договору позики, оскільки із змісту розписки не вбачається і позивачем не доведено, що отримання відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 4000 доларів США є позикою.

Підтвердження відповідачем отримання грошових коштів від позивача не свідчить про існування між сторонами саме боргового зобов`язання, що спростовує доводи, викладені позивачем у позовній заяві, та не приймаються судом до уваги, як такі що не ґрунтуються на вимогах закону, та вказані обставини не стосуються склавшихся між сторонами правовідносин, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Ухвалюючи рішення, суд, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, вирішує питання про розподіл судових витрат і враховуючи те, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати слід залишити по фактично понесеним.

Керуючись ст.ст. 533. 611, 651, 652, 653, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 229, 258-259, 263-268, 280-284, 288-289 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції до Херсонського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Ю.М. Єпішин