Справа №751/964/21
Провадження №2/751/659/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Яременко І. В.

секретаря Випинашко Г.Р.,

з участю представника позивача Воронцової М.В.,

третьої особи ОСОБА_1 ,

представника третьої особи адвоката Гордійка Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, -

ВСТАНОВИВ:

03.02.2021 ТОВ «Кредитні ініціативи» поштовим відправленням (а.с.71) подано до суду позов до ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 110-112), просять стягнути з відповідача на їх користь заборгованість, розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду від 03.03.2015, яка станом на 10.10.2020 становить 180 720,56 грн та судові витрати.

Свої вимоги мотивують тим, що 28.11.2012 між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, відповідно до якого банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. Крім того, 28.11.2012 між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до якого клієнт відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації. 06.03.2008 ВАТ «Сведбанк» та фізична особа ОСОБА_2 уклали Кредитний договір № 2402/0308/88-008 з подальшим внесенням змін та доповнень. Відповідно до умов вищевказаного кредитного договору, банк зобов`язується надати боржнику кредит у сумі 50000 дол. США, а відповідач зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього - графіком платежів. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, в результаті чого має заборгованість перед кредитором. Відповідно до рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.03.2015 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 721 248,31 грн. У результаті невиконання рішення суду у відповідача виникла заборгованість, розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду від 03.03.2015 за період з 03.02.2018 по 10.10.2020, яка станом на 10.10.2020 становить 180720,56 грн та складається з: 58108,35 грн - заборгованість 3 % за ст. 625 ЦК України на суму заборгованості згідно рішення суду; 122612,21 грн - заборгованість інфляційних витрат ст. 625 ЦК України на суму згідно рішення суду.

Ухвалою судді від 19.02.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 08.04.2021 до участі в справі залучено ОСОБА_1 в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

18.05.2021 на адресу суду від третьої особи ОСОБА_1 надійшов відзив на позов (а.с. 123-128), згідно якого заперечує проти позову. Зазначає, що на виконання постанови Чернігівського апеляційного суду від 12.08.2020 нею було повністю сплачено борг у сумі 721248,31 грн до початку продажу предмету іпотеки з публічних торгів, що підтверджується квитанціями від 07, 08 та 09 жовтня 2020 року. Кредитними коштами є саме тіло кредиту в сумі 577681,28 грн, а не відсотки та пеня і саме ця сума повинна братися до розрахунку 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України та складатиме 46114,61 грн. Щодо стягнення інфляційних втрат вважає, що в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки предметом кредитного договору від 06.03.2008 була іноземна валюта, повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами передбачалось також в іноземній валюті. Тому індексація стягненню не підлягає.

25.06.2021 на адресу суду від третьої особи ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення на уточнену позовну заяву (а.с. 138-148), згідно яких просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, не погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості. Вважає, що в тих місяцях, в яких індекс інфляції становив менше 100%, інфляційні нарахування мають бути відняті від суми боргу та повинні складати 98089,77 грн, а не 122612,21 грн. Крім того, в розрахунку заборгованості 3% річних зазначено 10.10.2020 як день фактичного погашення заборгованості, тоді як платежі здійснювались протягом трьох днів 7,8 та 9 жовтня 2020 року. Таким чином, сума 3% річних з 01 по 09 жовтня 2020 складає 429,71 грн, а не 591,19 грн, як це зазначено в розрахунках. Крім того, просить стягнути з позивача на її користь 10000,00 грн, сплачених нею за надання правничої допомоги.

18.10.2021 від третьої особи ОСОБА_1 надійшли додаткові письмові пояснення, згідно яких вважає, що з розрахунку заборгованості позивача має бути виключена пеня у сумі 17948,18 грн відповідно до рішення суду від 03.03.2015, тому розрахункова сума повинна становити 703300,13 грн. Виходячи з цього, розмір інфляційних втрат повинен складати 95648,82 грн. Крім того, за період з 03.02.2018 по 09.10.2020 3% річних складають 56535,38 грн (а.с. 172-174).

18.10.2021 представник позивача надала заперечення проти вимоги третьої особи щодо розміру та стягнення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки винагорода у розмірі, зазначеному представником є завищеною, надуманою, недоведеною жодними доказами та такою, що дійсно не відповідає складності справи (а.с. 169-170).

Представник позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку у відповідності до ст. 128, 130 ЦПК України. Відзив на адресу суду не надходив.

У відповідності з вимогами ч.4 ст. 223 ЦПК України, суд вирішує справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів.

Третя особа та її представник у судовому засіданні просили вирішити справу з урахуванням наданих письмових пояснень.

Заслухавши учасників справи, дослiдивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 06.03.2008 р. між ВАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2402/0308/88-008, відповідно до умов якого останній отримав кредит 50 000 доларів США на строк до 05.03.2028 включно зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,9% річних (а.с. 6-23).

З метою забезпечення виконання зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов даного договору та інших витрат Банку, пов`язаних з одержанням виконання, 06.03.2008 між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір.

28.11.2012 між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке, в свою чергу, виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15, згідно умов якого Банк відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить Банку на підставі документації, а Фактор шляхом надання фінансової послуги Банку набуває право вимоги такої заборгованості від боржників та передає Банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становлять ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором (а.с.29-42).

28.11.2012 між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, згідно умов якого Клієнт відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації, а Фактор шляхом надання фінансової послуги Клієнту набуває право вимоги такої заборгованості від боржників та передає Клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становлять ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором. (а.с. 43-51)

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.03.2015 у справі №751/10556/14, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість у розмірі 721248,31 грн та судові витрати (а.с. 113-115)

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 02.08.2020, позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково, у рахунок стягнення заборгованості ОСОБА_2 в загальній сумі 721248,31 грн за кредитним договором № 2402/0308/88-008 від 06.03.2008, звернено стягнення на чотирьохкімнатну кв. АДРЕСА_1 шляхом її продажу з публічних торгів (а.с. 78-84)

25.09.2020 відкрито виконавче провадження № 63144867 з примусового виконання цього рішення за виконавчим листом № 751/2322/16-ц, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова 28.08.2020 (а.с. 85)

12.10.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Палігіним О.П. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №63144867 з примусового виконання виконавчого листа № 751/2322/16-ц, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова 28.08.2020, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення (а.с. 86).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 (провадження N 14710цс18), від 4 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц (провадження N 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі N 202/4494/16-ц (провадження N 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц (провадження N 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі N 916/190/18 (провадження N 12-302гс18).

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Також суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 № 127/5672/16-ц, яка погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах N 910/16945/14 та N 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі N 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах N 905/2324/17 та N 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі N 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Враховуючи, що даний позов направлений до суду 03.02.2021, стягнення 3% річних розрахована позивачем починаючи з 03.02.2018 по 10.10.2020 (дата зарахування коштів) на суму 58108,35 грн, у межах позовної давності.

Нарахування 3% річних на всю суму боргу, визначену рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.03.2015 по справі № 751/10556/14 в розмірі 721248,31 грн є правомірним, оскільки грошове зобов`язання в даному випадку виникло у відповідача саме з рішення суду, що відповідає положенням п. 5 ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Разом з тим, ст. 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", Законом України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі N 6-284цс17.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі N 296/10217/15-ц (провадження N 14-727цс19) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 березня 2021 року у справі № 130/2604/18.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача в частині стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягає, оскільки кредит видавався в іноземній валюті - доларах США.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Згідно до ч.2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у такому випадку судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Судом встановлено, що по даній справі ТОВ «Кредитні ініціативи» сплачено судовий збір у розмірі 3310,73 грн, враховуючи ціну позову 220714,94 грн.

Після подачі позивачем до суду заяви про зменшення позовних вимог, ціна позову по справі складає 180720,56 грн, а отже судовий збір має бути сплачений у розмірі 2710,81 грн.

У даному випадку розмір переплаченої суми судового збору дорівнює різниці між сплаченою сумою судового збору при подачі позову та обраною сумою судового збору за результатами зменшення розміру позовних вимог і становить 599,92 грн (3310,73-2710,81). Тому, дана сума підлягає поверненню позивачу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 871,63 грн, виходячи з розрахунку: (58108,35/180720,56)х2710,81.

Відповідно до ч. 12 ст. 141 ЦПК України, судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

В обґрунтування заяви про стягнення витрат на правову допомогу третій особі ОСОБА_1 адвокатом Гордійко Ю.Г. подано: копію договору про надання правничої допомоги від 06.05.2021 (а.с. 141-142); копію прибуткового касового ордеру від 06 травня 2021 р. на суму 10000 грн (а.с.143); копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 06.05.2021 на суму 10000 (а.с.144).

Статтею 137 ЦПК України встановлено: витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що третьою особою не надано належних доказів, які б вказували на здійснення ОСОБА_1 витрат в розмірі 10000 грн на оплату послуг адвоката Гордійко Ю.Г., пов`язаних з розглядом справи №751/964/21, а так само доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, оскільки таких даних матеріали справи не містять та не надані третьою особою.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу.

На підставі викладеного, ст.ст. 257, 524, 533, 625 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 11, 12, 76-82, 128, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" (, р/р НОМЕР_2 в АТ «Альфа Банк», МФО 300346, 04655, м. Київ, вул.. Вікентія Хвойки, буд. 21) заборгованість трьох процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання, встановленого рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.03.2015 у справі №751/10556/14, за період з 03.02.2018 року по 10.10.2020 року в сумі 58 108 грн 35 коп (п`ятдесят вісім тисяч сто вісім гривень тридцять п`ять копійок) та судові витрати в сумі 871 грн 63 коп (вісімсот сімдесят одну гривню шістдесят три копійки).

Зобов`язати Управління державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області (, що розташоване за адресою: 14005, м. Чернігів, вул. Київська, буд. 9 Чернігівська область) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" () судовий збір у розмірі 599 грн 92 коп (п`ятсот дев`яносто дев`ять гривень дев`яносто дві копійки), який було сплачено згідно платіжного доручення № 39342 від 29.01.2021.

У задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівської апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, протягом того ж строку з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 26.10.2021.

Головуючий - суддя І. В. Яременко