КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 939/1579/20

провадження №22-ц/824/13753/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Пугач Д.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Бородянська районна державна адміністрації Київської області, ОСОБА_2

треті особи- Громадське об`єднання «Садівницьке товариство «Олімпієць-80», Обслуговуючий кооператив «Шибенський»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3

на рішення Бородянського районного суду Київської області від 09 липня 2021 року у складі судді Унятицького Д.Є.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Бородянської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 , треті особи - Громадське об`єднання «Садівницьке товариство «Олімпієць-80», Обслуговуючий кооператив «Шибенський» про визнання незаконним та скасування розпорядження та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

В обґрунтування позову, представник позивача зазначав, що після смерті в 1987 році батька позивача ОСОБА_4 , мати позивача ОСОБА_5 успадкувала земельну ділянку АДРЕСА_1 в ГО «Садівницьке товариство «Олімпієць-80» на території Шибенської сільської ради Бородянського району Київської області, садовий будинок з господарськими спорудами, збудований на цій ділянці та стала членом OK «Шибенський», а в подальшому ГО «Садівницьке товариство «Олімпієць-80». Земельною ділянкою та садовим будинком мати користувалася до своєї смерті,до 2019 року.

Стверджував, що за життя мати позивача склала заповіт, яким садовий будинок АДРЕСА_1 в ГО «СТ Олімпієць-80» заповіла своїй дочці, відповідачці у справі - ОСОБА_6 , а все інше майно, в тому числі і квартиру АДРЕСА_2 , заповіла другій дочці позивачці - ОСОБА_1 .

Зазначав, що після смерті матері позивач прийняла свою частину спадщини, а відповідач ОСОБА_2 спадщину не прийняла, із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталась. У зв`язку з відмовою ОСОБА_6 від прийняття спадщини позивач подала заяву про прийняття спадщини за законом після смерті матері, але 14 січня 2020 року нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на садовий будинок.

Звертає увагу суду на те, що у 2005 році відповідач ОСОБА_6 таємно, без відома матері приватизувала на себе земельну ділянку під садовим будинком за адресою: АДРЕСА_3 на підставі розпорядження Бородянської районної державної адміністрації № 500 від 09 вересня 2005 року. З членської книжки садівника, долученої до справи,вбачається, що 14 вересня 2003 року відповідач стала членом ГО «Садівницьке товариство «Олімпієць-80».

Зазначає, що для вступу в члени товариства необхідне рішення правління чи голови кооперативу про прийняття нового члена, яке підлягає затвердженню загальними зборами. Вказаного рішення у відповідача немає, оскільки збори стосовно даного питання не проводились.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 відмовилась від прийнятгя спадщини за заповітом після смерті матері, вчасно не подавши заяву про прийняття спадщини, позивач намагається прийняти спадщину за законом.

При цьому ОСОБА_6 незаконно приватизувала земельну ділянку під садовим будинком АДРЕСА_1 та його прибудинковою територією, у зв`язку з чим позивач не може прийняти спадщину.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 09 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду, 30 липня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Бородянського районного суду Київської області скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що ОСОБА_6 ніколи не користувалася садовим будинком АДРЕСА_4 та земельною ділянкою, на якій побудований будинок, не була членом садівницьких товариств, тому на законних підставах вказаній особі ніколи не виділялася земельна ділянка АДРЕСА_1 .

Звертає увагу суду, що 22 листопада 2002 року від OK «Шибенський» відділилося дві вулиці, в тому числі АДРЕСА_5, та було зареєстровано іншу юридичну особу - ГО «Садівницьке товариство «Олімпієць-80», керівником якого стала Miгa Лариса Сергіївна, яка почала управляти декількома вулицями та розпоряджатися їх майном.

Зауважує, що за життя мати позивача не виходила із членів OK «Шибенський» та з членства ГО «Садівницьке товариство «Олімпієць-80», тому жодного рішення про її вихід не приймалося, як і прийняття у члени кооперативу ОСОБА_7 .

Зазначає, що в матеріалах технічної документації міститься довідка, видана ГО «Садівницьке товариство «Олімпієць-80» від 15 квітня 2003 року, в якій вказано про те, шо ОСОБА_6 є членом вказаного садівницького товариства та користується земельною ділянкою площею 0,053 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 .

Однак, звертає увагу на те, що інформація, вказана в довідці від 15 квітня 2003 року, та інформація, зазначена в членському квитку ОСОБА_6 , відрізняється.

Стверджує, що дана обставина свідчить про те, що ОСОБА_6 отримала членську книжку з порушенням встановленої процедури відповідно до Закону України «Про кооперацію».

20 вересня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Зазначає, що позивач ні у позовній заяві, ні в апеляційній скарзі не конкретизувала, які саме її права порушені, а тому відсутні підстави для їх захисту судом.

Посилається на те, що ОСОБА_1 не надано жодного доказу того, що померла ОСОБА_9 була постійним землекористувачем спірної земельної ділянки.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленогорішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів про порушення її прав, як спадкоємиці, оскільки не надано доказів набуття спадкодавцем у власність спірної земельної ділянки.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що згідно Розпорядження Бородянської районної державної адміністрації Київської області №500 від 09 вересня 2005 року ОСОБА_6 затверджено документацію по складанню державних актів на право приватної власності та передано у приватну власність спірну земельну ділянку (а.с. 23 на звороті).

12 травня 2006 року відповідач ОСОБА_6 отримала державний акт серії ЯА №612183 на право власності на земельну ділянку, розташовану в ГО «СТ «Олімпієць-80», АДРЕСА_5 , для ведення садівництва, на підставі розпорядження райдержадміністрації від 09 вересня 2005 року, що підтверджується копією державного акту (а.с. 12).

При цьому, згідно довідки від 15 квітня 2003 року ОСОБА_6 є членом ГО «СТ «Олімпієць-80» та користується земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_5 .

У матеріалах справи також міститься членська книжка садівника ОСОБА_6 , видана

14 вересня 2003 року (а.с. 13).

Отже, технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право приватної власності на земельну ділянку с. ІІІибене ГО «СТ «Олімпієць- 80» в адміністративних межах Шибенської сільської ради Бородянського району Київської області містить довідку голови правління ГО «СТ «Олімпієць-80» від 15 квітня 2003 року про те, що ОСОБА_2 є членом ГО «СТ «Олімпієць-80» і користується земельною ділянкою площею 0,053 га за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 21 друга сторінка).

15 жовтня 2002 року матір`ю позивача та відповідача ОСОБА_9 було складено заповіт, за яким остання заповіла доньці ОСОБА_2 дачний будинок в кооперативі «Олімпієць», що знаходиться в АДРЕСА_5 , усе інше майно, у тому числі, квартиру під номером АДРЕСА_6 , а також все її майно, де б воно не було і з чого не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своїй другій дочці ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача та відповідна ОСОБА_9

14 січня 2020 року приватним нотаріусом Стиблиною О.В. прийнято постанову про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказаний садовий будинок.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просила про визнання незаконним та скасування розпорядження про передачу спірної земельної ділянки у власність позивача, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, оскільки вважала, що відповідач набула право власності на земельну ділянку, яка належала їхній матері ОСОБА_9 , незаконно.

За змістом статей 12, 116, 118 Земельного кодексу України особа має право набути безоплатно у власність земельну ділянку, в тому числі і за вказаним цільовим призначенням, в межах встановлених законом норм і в порядку, визначеному законом. Розпорядження земельними ділянками, вирішення питань передачі земельних ділянок у власність з земель комунальної власності територіальних громад віднесено до виключної компетенції органу місцевого самоврядування.

У відповідності до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час набуття права власності на земельну ділянку) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно статгі 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування (ст. 81 ЗК України).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється, зокрема у вигляді технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Статтею 152 ЗК України регламентовано, що захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсним рішень, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом способів.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є, у тому числі, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Таким чином, судом вірно встановлено, що право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку було зареєстровано на підставі Розпорядження Бородянської районної державної адміністрації Київської області №500 від 09 вересня 2005 року та технічної документації, розробленої відповідним органом, за життя своє матері ОСОБА_9 .

Відповідно до довідки від 15 квітня 2003 року та членської книжки садівника, виданої 14 вересня 2003 року, ОСОБА_6 була членом ГО «СТ «Олімпієць-80» та користувалася земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_5 .

Вказані обставини стороною позивача жодними доказами не спростовано.

За вказаних обставин, відсутні підстави вважати, що відповідач набула право власності на земельну ділянку в порушення вимог чинного законодавства, оскільки вона була членом ГО «СТ «Олімпієць-80» і користувалась земельною ділянкою площею 0,053 га за адресою: АДРЕСА_5 , про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.

За змістом частин 1-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК особа може звернутись до суду з цивільним позовом за захистом порушеного, не визнаного чи оспорюваного права, свободи чи законного інтересу (яке є наявним у позивача).

За змістом ст. 264 та п. 4 ч. 4 ст. 265 ЦПК України для задоволення позову необхідним є встановлення судом факту порушення права (законно інтересу) позивача.

З огляду на те, що позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження порушення її прав, як спадкоємиці, оскільки не надано доказів набуття їхньою з відповідачем матір`ю, як спадкодавцем, у власність спірної земельної ділянки, колегія вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Обставин, які б свідчили про наявність підстав для сумніву у правильності висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, відсутні, а отже, слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 09 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «09» листопада2021 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик