КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/21905/17

11 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Заришняк Г.М.

- Рубан С.М.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою представника особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 адвоката Сідлецького Володимира Дмитровича на ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року, постановлену під головуванням судді Шереметьєвої Л.А., у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 та малолітньої ОСОБА_6 , про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення боргу, в якому просив стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу за договором позики від 08.06.2015 року у розмірі 106 425 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ складає 2 822 497,42 грн. та 3% річних в сумі 509 339,78 грн.

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся з уточненою позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 та малолітньої ОСОБА_6 , які є правонаступниками ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про стягнення боргу, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів суму боргу за договором позики від 98.06.2015 року у розмірі 106 425 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ складає 2 822 497,42 грн. та 3% річних в сумі 509 339,78 грн.

14 лютого 2018 року представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на двокімнатну квартиру в АДРЕСА_1 та п`ятикімнатну квартиру в АДРЕСА_2 ; заборони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснювати продаж вказаних квартир.

Заява обґрунтована тим, що 08 червня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 було укладено договір позики, у вигляді розписки, відповідно до умов якого, позивач надав ОСОБА_7 позику у сумі 106 425,00 доларів США зі строком повернення до 08.09.2015 року. У зазначений строк відповідач борг не повернув, чим порушив свої договірні зобов`язання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, відповідно до матеріалів спадкової справи його правонаступниками є його мати ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 та малолітньої ОСОБА_6 . Вказані особи успадкували все спадкове майно, яке залишилося після його смерті, а відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно це двокімнатна квартира в АДРЕСА_1 та п`ятикімнатна квартира в АДРЕСА_2 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_7 помер, представником позивача на адресу його дружини був надісланий лист-пропозиція щодо мирного врегулювання спору про повернення суми боргу однак зазначений лист ОСОБА_4 залишила без уваги. Вказані особи ухиляються повернути позикодавцеві позику, а саме грошові кошти, що свідчить про ймовірність вчинення в подальшому відповідачами дій, спрямованих на продаж квартир, що, у разі ухвалення рішення на користь позивача, призведе до неможливості поновити порушені права та інтереси позивача.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 14 лютого 2018 рок заяву задоволено частково. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності на ОСОБА_7 ; квартиру АДРЕСА_2 , яка зареєстрована на праві власності на ОСОБА_7 .

Не погоджуючись з ухвалою суду про забезпечення позову, у липні 2021 року представник ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, адвокат Сідлецький В.Д. звернувся з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 .

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала суду від 14 лютого 2018 року в оскаржуваній частині порушує права ОСОБА_1 , оскільки судом було накладено арешт на квартиру, яка з 25 жовтня 2016 року належить їй на праві власності. Зазначає, що на підставі Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 11 жовтня 2016 року, квартиру АДРЕСА_2 розділено на два новоутворені об`єкти, а саме: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3.

25 жовтня 2016 року громадянка Республіки Молдова ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 25 жовтня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйовою Т.А. та зареєстровано в реєстрі за № 4032.

З огляду на наведене вважає, що суд першої інстанції безпідставно наклав арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка не належала ОСОБА_7 на праві власності з 25 жовтня 2016 року.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_10 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені, тому колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи у їх відсутності, що не суперечить ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з наявності підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, так як він є необгрунтованим та не відповідає вимогам процесуального права, з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має правовжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами(частина 3 ст. 150 ЦПК України)

Як вбачається з матеріалів справи, У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення боргу, в якому просив стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу за договором позики від 08.06.2015 року у розмірі 106 425 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ складає 2 822 497,42 грн. та 3% річних в сумі 509 339,78 грн.

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся з уточненою позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 та малолітньої ОСОБА_6 , які є правонаступниками ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про стягнення боргу, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів суму боргу за договором позики від 98.06.2015 року у розмірі 106 425 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ складає 2 822 497,42 грн. та 3% річних в сумі 509 339,78 грн.

14 лютого 2018 року представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на двокімнатну квартиру в АДРЕСА_1 та п`ятикімнатну квартиру в АДРЕСА_2 ; заборони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснювати продаж вказаних квартир.

Заява обґрунтована тим, що відповідачі успадкували все спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_7 , вони ухиляються від повернення позикодавцеві позику, що свідчить про ймовірність вчинення в подальшому відповідачами дій, спрямованих на продаж квартир, що, у разі ухвалення рішення на користь позивача, призведе до неможливості поновити порушені права та інтереси позивача.

Накладаючи арешт на квартиру в АДРЕСА_1 та квартиру в АДРЕСА_2 , суд першої інстанції не урахував, що відповідачі успадкували лише квартиру по АДРЕСА_1 .

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 25.10.2016 року ОСОБА_7 продав ОСОБА_1 двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Загальна площа квартири становить 102,2 кв.м., житлова площа - 45,1 кв.м. Право власності на квартиру, що продається, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 жовтня 2016 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, виданою приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного н6отаріального округу Київської області Воробйовою Т.А. 18 жовтня 21016 року за № 70689288.

Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.10.2016 року квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25.10.2016 року.

Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.07.2021 року квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25.10.2016 року.

Відповідно до роз'яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має, з урахуванням доказів наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Оскільки, квартиру АДРЕСА_2 ., на яку накладено судом арешт в порядку забезпечення позову, належить на праві власності ОСОБА_1 , яка не є боржником за договором позики та відповідачем у даній справі, враховуючи, що накладення арешту з метою забезпечення позову можливе лише на майно, що належить відповідачеві, та що таке забезпечення порушує права та інтереси ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про наявність правових підстав для накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 ., власником якої є ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, беручи до уваги предмет спору, зміст заявлених позовних вимог, обґрунтування заяви та вид забезпечення позову, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, ухвала Солом`янського районного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 ., власником якої є ОСОБА_1 постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню в цій частині.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сідлецького Володимира Дмитровича задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 скасувати.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2021 року.

Головуючий: Судді: