Справа № 161/3396/21 Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М.
Провадження № 22-ц/802/720/21 Категорія: 68 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу і розміру стягнення аліментів на утримання дитини за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2015 року з нього на користь відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку.

Позивач зазначав, що на час ухвалення вказаного рішення суду він був офіційно працевлаштований, однак 01 листопада 2015 року був звільнений з роботи. На даний час він доглядає свого непрацездатного батька, який є інвалідом ІІІ групи та переніс операцію на серці. Крім того, змінився його сімейний стан, оскільки він 29 січня 2019 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 .

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просив суд змінити спосіб стягнення і розмір аліментів, встановлений рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2015 року та стягувати з нього на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1 200 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судом не було враховано тих обставин, що позивач ОСОБА_1 втратив роботу, його дохід є мінливим та нестабільним, він вдруге уклав шлюб, дружина не працює та перебуває на його утриманні, тому він змушений утримувати нову сім`ю та непрацездатного батька. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначала, що оскаржуване рішення повністю відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України та просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 25 травня 2021 року, дата складення повного судового рішення.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

У частинах 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2015 року з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 23 липня 2015 року і до досягнення дитиною повнолітня (а.с.6-8).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовував тим, що на даний час його матеріальне становище значно погіршилось, у порівнянні з часом коли судом було визначено аліменти, оскільки він звільнився з основного місця роботи, має на утриманні непрацездатного батька. Крім того, змінився його сімейний стан у зв`язку з одруженням, що на його думку, є підставою для зміни способу і розміру стягнення аліментів, визначеного рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2015 року.

Згідно з приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що обов`язок щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття покладено на її батьків. При цьому, за позовом саме одержувача, а не платника аліментів, може бути змінений спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду.

Позивач ОСОБА_1 згідно з рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2015 року є платником аліментів, а не їх одержувачем, а тому на підставі рішення суду за його позовом зміна способу стягнення аліментів законом не передбачена.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналізючи наведену правову норму можна дійти висновку, що платник або одержувач аліментів вправі звернутися до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів, визначеного рішення суду, якщо змінився їх сімейний стан, погіршилось чи поліпшилось здоров`я когось із них, а також у інших передбачених законом випадках.

Проте, як слідує з матеріалів справи та змісту позовних вимог, позивач ОСОБА_1 не просив суд зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2015 року у частці від його доходу, а фактично просив змінити спосіб їх стягнення на тверду грошову суму та відповідно зменшити розмір аліментів до 1 200 грн, що суперечить положенням ст. 192 СК України.

Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як визначено ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Встановивши, що позивачем ОСОБА_1 всупереч ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів щодо зміни способу та розміру стягнення аліментів, визначеного рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2015 року, яким з нього на користь відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 є законним та обгрунтованим.

Доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , які є подібними змісту позовної заяви, мотивована відповідь на які надана судом першої інстанції, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, покликання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду № 486/466/18 від 10 вересня 2018 року (провадження № 61-41437св18) про відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, а тому за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, не заслуговують на увагу, оскільки у справі, яка переглядалася Верховним Судом у касаційному порядку, з позовом про зміну способу стягнення аліментів зверталася одержувач аліментів, тоді як у цій справі, яка переглядається апеляційним судом, з таким позовом до суду звернувся платник аліментів, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України виключає зміну способу стягнення аліментів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: