ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 листопада 2021 року

м. Харків

справа №644/9946/20

провадження № 22-ц/818/5503/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2021 року, постановлене під головуванням судді Клименка А.М. в залі суду в м. Харкові,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 15 грудня 2020 року і до закінчення навчання 01 серпня 2021 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення першої інстанції та постановити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати по сплаті юридичних послуг у розмірі 9900 грн.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн., оскільки за півроку його дохід склав 6000 грн. та на його утриманні частково перебувають його батьки, з якими він разом проживає. Проте судом не було враховано його матеріальний та сімейний стан, не перевірено чи має він можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині. Крім того вважає, що судом не було розглянуто питання, про матеріальний стан самої позивачки, яка також зобов`язана утримувати дитину, та не враховано, що ОСОБА_4 повністю знаходиться на державному забезпечені. Також зазначає, що оскаржуване рішення було ухвалено за відсутності відповідача, що позбавило його права на захист своїх законних прав та інтересів, у зв`язку з чим відповідач не мав можливості надати свої заперечення проти вимог позивача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст.367 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 навчається на денній формі навчання та потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має можливість надавати. Крім того відсутні відомості стосовно наявності у відповідача інших дітей та непрацездатних членів сім`ї на утриманні. Тому наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання у розмірі 2000 грн.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками повнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 (а.с. 4).

ОСОБА_4 мешкає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 31 жовтня 2018 року (а.с 5).

Згідно довідки № 2/0918-к, наданої 24 вересня 2020 року Харківським національним університетом внутрішніх справ, ОСОБА_4 є курсантом 2 курсу, денної форми навчання за державним замовленням з 15 серпня 2019 року. Термін закінчення навчання - серпень 2021 року (а.с. 7).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилається на те, що, ОСОБА_2 , як батько, не надає матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання.

Зазначає, що навчання сина потребує додаткових матеріальних витрат, пов`язаних з придбанням навчальних посібників, канцелярських приладів, оргтехніки, обслуговуванням комп`ютера, а також транспортні витрати. Навчаючись на денному відділені, та не отримуючи стипендії, ОСОБА_4 , самостійно не може себе утримувати. Вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання повнолітньої дитини, у зв`язку з продовженням навчання, у розмірі 2000 грн. щомісяця, починаючи з часу звернення позивача, до закінчення навчання.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст.ст. 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Частина 1 ст.199 СК України передбачає, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»№ 3від 15.05.2006року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Вирішення питання про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у частці від заробітку залежить від наявності у відповідача такої можливості та з урахуванням можливості надання утримання іншим із батьків.

Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_4 з 15 серпня 2019 року є курсантом 2 курсу, денної форми навчання за державним замовленням. Термін закінчення навчання серпень 2021 року (а.с. 7).

Відповідач ОСОБА_2 , 1979 року народження, є працездатною особою та зареєстрований, як фізична-особа підприємець (КВЕД 47.89 роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами) (а.с.56).

Згідно податкової декларації за півріччя 2021 року дохід ФОП ОСОБА_2 складає 6000 грн. (а.с.52-54). Даних про відсутність інших доходів відповідача матеріали справи не містять.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої сина ОСОБА_5 , на період його навчання, повністю узгоджується з приписами ч.1 ст. 199 СК України.

Проте, з висновком суду щодо визначеного розміру аліментів, який підлягає стягненню на користь позивача, колегія суддів погодитися не може з наступних підстав.

Покладаючи на відповідача обов`язок зі сплати аліментів на користь позивача, суд першої інстанції виходив із того, що платник аліментів має можливість надавати матеріальну допомогу сину у розмірі 2000 грн. щомісячно. При цьому, визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню, суд не в повній мірі врахував обставини, що мають істотне значення у справі.

Згідно ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 76ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач зазначав про проживає разом з батьками похилого віку, які є пенсіонерами, вони не працюють та частково перебувають на утриманні відповідача (а.с. 59-60).

З копії свідоцтва про народження (а.с. 48) убачається, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_6 , 2010 року народження.

З копії постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с. 50) убачається, що 11 червня 2019 року Бердянським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% пожиточного мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 квітня 2019 року до повноліття дитини на підставі судового наказу

№ 642/2299/19 від 22 квітня 2019 року , виданого Ленінським районним судом м. Харкова.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього батьків похилого віку та неповнолітньої дитини, на утримання якої судом стягнуто аліменти, а також те, що утримання дитини на належному рівні законодавцем покладається на обох батьків, мають бути враховані при визначені розміру аліментів. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання повнолітнього сина, який до продовжує навчання, підлягає 1000 грн. щомісяця.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Посилання, ОСОБА_2 на те, що оскаржуване рішення було ухвалено за відсутності відповідача, що позбавило його права на захист своїх законних прав та інтересів, у зв`язку з чим відповідач не мав можливості надати свої заперечення проти вимог позивача, - не приймаються до уваги, оскільки справа за вищевказаним позовом призначена судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Копія ухвали про відкриття провадження разом із позовною заявою направлялась за адресою реєстрації відповідача (а.с. 41), саме така адреса зазначена апелянтом і в апеляційній скарзі.

Тому посилання на неналежне повідомлення, як на підставу для скасування рішення не ґрунтується на законі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, рішення суду підлягає зміні в частині розміру стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючі з 15 грудня 2020 року і до закінчення навчання 01 серпня 2021 року.

Відповідно до ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що позовна заява ОСОБА_1 задоволена частково (з 2000 грн. до 1000 грн.), тому сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача в дохід держави підлягає зменшенню з 840,40 грн. до 420,20 грн.

Крім того, при поданні апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 454,0 грн. (а.с.25). З урахуванням того, що його апеляційна скарга задоволена частково (на 50%), тому з Державного бюджету України ОСОБА_4 слід повернути судовий збір у розмірі 227,00 грн., сплачений при поданні апеляційної скарги за квитанцією № 33815882 від 09 серпня 2021 року.

Разом з тим, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 витрати на отримання професійну правової допомоги у розмірі 9900 грн.

Так, відповідно до частини статті 137 ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає, поряд з іншими документами, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

З матеріалів справи убачається, що на підтвердження понесених апелянтом витрат на правничу допомогу ОСОБА_2 надав договір про надання юридичних послуг укладений з ТОВ «Харківський центр правової допомоги населенню» від 20 липня 2021 року № М-1057 та фіскальні чеки про сплату юридичних послуг від 20.02.2021 №0001 і 27.01.2021 № 001.

Європейський Суд з прав людини у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) та інш. неодноразово підкреслював, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Проте матеріали справи не містять детальний опис робіт виконаних адвокатом та акту приймання виконаних робіт із зазначенням вартості послуг адвоката.

Також необхідно зазначити, що з доданих копій квитанцій не вбачається, що оплата була здійснена саме відповідачем та саме за зазначеним договором.

Відсутність вказаних документів перешкоджає визначенню реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію співмірності та розумності їхнього розміру.

Отже, відсутні підстави для відшкодування ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у розмірі 9900 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384,ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2021 року в частині розміру аліментів змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 15 грудня 2020 року і до закінчення навчання 01 серпня 2021 року.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір за подачу позову у розмірі 420,20 грн.

Повернути ОСОБА_2 із Державного бюджету України судовий збір, сплачений при подачі апеляційної скарги, у розмірі 227,00 грн., сплачений при поданні апеляційної скарги за квитанцією № 33815882 від 09 серпня 2021 року.

Відмовити ОСОБА_2 у стягненні на його користь витрат по сплаті юридичних послуг.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова