Справа №671/679/21
Провадження №2/463/1370/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Леньо С. І.

з участю секретаря - Станько Р.О.

розглянувши в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення з ТДВ «СК Гардіан» на його користь страхового відшкодування в розмірі 132 400 грн., а з відповідача ОСОБА_2 - матеріальної шкоди в розмірі 44 051,51 грн. та моральної шкоди в розмірі 39 446 грн.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 17.10.2020 в с. Гаї Пустомитівського району Львівської області відбулась ДТП за участі автомобіля Вольво реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_2 та автомобіля Пежо д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована у ТДВ «СК «Гардіан», до якої своєчасно звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування. Проте ТДВ «СК «Гардіан» після огляду його автомобіля пропонували відшкодувати шкоду лише на суму 50 000 грн., а в подальшому, взагалі відмовились відшкодувати завдані збитки. Згідно звіту автотоварознавчого дослідження, відновлювати його автомобіль економічно недоцільно, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля. Відтак, загальний розмір збитків, який визначається як різниця між вартістю транспортного засобу до ДТП та після ДТП, а також з врахуванням витрат на евакуацію становить 176 451,51 грн. Ліміт відповідальності ТДВ «СК «Гардіан» за шкоду, завдану одному потерпілому становить 130 000 грн. Вказану суму за виключенням франшизи в розмірі 2600 грн., а також витрати на евакуацію в розмірі 5000 грн. просить стягнути з ТДВ «Гардіан». Іншу частину завданої шкоди в розмірі 44 051,51 грн. просить стягнути безпосередньо з винуватця ДТП.

Крім того, в зв`язку з пошкодженням автомобіля зазнав моральних страждань, які полягають в появі негативних психосоматичних та психоемоційних змін. Порушився сон, настала швидка втомлюваність, знизився настрій, був пригнічений, дратівливий, емоційно напружений, стурбований з приводу майбутнього. Порушились актуальні життєві плани, погіршились можливість побудови та реалізації нових життєвих перспектив. Розмір моральної шкоди оцінює до суми 39 446 грн. виходячи з двократного розміру мінімальної заробітної плати за 2020 та п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати за 2021 рік. Вказану суму просить стягнути безпосередньо з винуватця ДТП.

Правом на подання відзиву відповідачі не скористались.

Інформація про рух справи та процесуальні дії, вчинені судом в процесі її розгляду.

Позовна заява поступила до Волочиського районного суду Хмельницької області 30.04.2021.

Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 18.05.2021 справу передано за підсудністю до Личаківського районного суду м. Львова - за місцем проживання відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 17.06.2021 відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Визначено строк та черговість для подання заяв по суті справи.

Одночасно з відкриттям провадження у справі суд направив сторонам інформаційне повідомлення про права та обов`язки сторін (а.с.91), в тому числі про обов`язок подати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, а також неможливість приховування доказів. Цим же повідомленням сторонам роз`яснено порядок та строки подання доказів.

Таким чином, суд виконав вимоги ст. 221 ЦПК України.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п. 22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27 жовтня 2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента.

З огляду на характер спірних правовідносин, справа є малозначною, а оскільки вирішенню підлягали виключно питання права, суд з посиланням на відповідну практику ЄСПЛ при відкритті провадження визнав недоцільним проведення судового засідання та визначив, що розгляд справи проводитиметься без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Одночасно, сторонам було роз`яснено право ініціювати розгляд справи з викликом сторін.

Сторони таким правом не скористались. Суд також знайшов підстав ініціювати розгляд справи з викликом сторін, а тому, розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження. Зі згоди представника позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

З огляд на ціну позову справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, а відтак, в силу вимог ч. 3 ст. 279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання.

Відтак, суд у відповідності до вимог ч.5 ст.12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Крім того, суд у відповідності до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Позиція суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з огляду на таке.

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що позивач є власником автомобіля марки Пежо д.н.з. НОМЕР_2 , в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.13).

17.10.2020 в с. Гаї Пустомитівського району Львівської області відбулась ДТП за участі автомобіля Вольво реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_2 та автомобіля Пежо д.н.з. НОМЕР_2 .

Постановою Пустомитівського районного суду м. Львова від 13.01.2021 (а.с.10-12), яка не оскаржувалась і набрала законної сили відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Вольво реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у ТДВ «СК «Гардіан», що стверджується копією відповідного полісу № АО/4146597 (а.с.14).

02.11.2020 представник ТДВ «СК «Гардіан» склав акт огляду транспортного засобу, у якому зафіксовані відповідні пошкодження (а.с.15-16).

Згідно звіту за результатами проведення незалежної оцінки (а.с.23-39), вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Пежо д.н.з. НОМЕР_2 становить 261 550 грн. Вартість пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля Пежо д.н.з. НОМЕР_2 станом на 26.03.2021 - 90098,49 грн. При цьому, згідно дослідницької частини висновку (а.с.35), відновлювати автомобіль економічно недоцільно, оскільки вартість відновлювального ремонту становить 367 815,98 грн., тоді як ринкова вартість автомобіля становить 261 550 грн. Відтак, вартість матеріального збитку визначається у розмірі ринкової вартості автомобіля та становить 261 550 грн.

Листом від 12.01.2021 № 12/01/21/9 (а.с.17) відповідач ТДВ «СК «Гардіан» відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, мотивуючи тим, що ОСОБА_2 сплатив лише частину страхового платежу, внаслідок чого страховий поліс був чинним лише три місяці і на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. При цьому, вказаний у полісі річний термін його дії є помилкою.

Вважаючи таку відмову неправомірною позивач звернувся до суду з цим позовом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Таким чином з огляду на факти справи, характер спірних правовідносин та предмет доказування, для задоволення вимог пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд повинен вирішити чи правомірно відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, чи ґрунтується ця відмова на реальних обставинах справи і, що найголовніше, чи відповідають дії відповідача умовам договору та вимогам чинного законодавства.

Окремо суд вирішить питання про розмір заподіяних збитків та про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як зазначив Верховний Суд складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 288/1256/17(постанова від 08.02.2021) преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Оскільки згаданою вище постановою Пустомитівського районного суду м. Львова від 13.01.2021 встановлено вину відповідача ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, суд в мажах цієї справи вказаний факт визнає преюдиційним та не буде його повторно досліджувати.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом статті 983 ЦК України договір страхування набуває чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 752/6872/16-ц (постанова від 13.06.2018) видача полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є підтвердженням того, що сторони уклали договір страхування та досягли згоди щодо істотних умов договору, а також доказом того, що страхова премія була сплачена.

У справі яка розглядається ТДВ «СК «Гардіан» не надало доказів несплати страхової премії за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АО/4146597, тоді як зазначено в самому полісі він є чинним до 09.11.2020.

Згідно з абзацом першим пункту 22.1 статті 22 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховик, керуючись нормами Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (абзац перший пункту 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у вказаній редакції).

Виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страховиком страхового відшкодування передбачений у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зазначеній редакції.

Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови (пункт 37.2 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Разом з тим, попри недоведеність факту нечинності полісу на момент вчинення ДТП через несплату страхового платежу, чинне законодавство взагалі не визначає вказаної обставини як підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Відтак, відмова ТДВ «СК «Гардіан» у виплаті страхового відшкодування не ґрунтується на законі, внаслідок чого суд визнає позовні вимоги до цього відповідача обґрунтованими і надалі переходить до вирішення питання про розмір страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

За змістом частини першої та другої статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частин третя статті 13 ЦПК України).

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Іншими словами, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Отже, сторона самостійно повинна довести обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог чи заперечень і саме така сторона повинна нести ризик настання наслідків, пов`язаних із не наданням доказів.

Як уже зазначалось вище, на підтвердження розміру завданих збитків стороною позивача надано відповідний звіт за проведення незалежної оцінки.

Суд погоджується з обґрунтованістю вказаного звіту, оскільки такий доказ містить в собі інформацію щодо предмета доказування, отриманий в порядку, встановленому законом та на підставі нього можна встановити дійсні обставини справи. Він також підтверджує наявність обставин, які входять до предмета доказування, тобто є достатнім.

Зрештою, протилежного відповідачі не довели.

Відповідно до п. 30.2 ст. 30 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зазначеній редакції, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, з урахуванням зазначеної норми загальний розмір заподіяних збитків слід обчислювати як різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП становить 171 451,51 грн. (261 550 - 90098,49 = 171 451,51). Додатково, розмір збитків слід збільшити на 5000 грн., які згідно акту наданих послуг (а.с.75) позивач сплатив за евакуацію транспортного засобу і які в силу вимог ст. п. 30.2 ст. 30 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» також підлягають стягненню в якості відшкодування за завдану шкоду.

Відтак, загальний розмір завданої матеріальної шкоди який підлягає відшкодуванню становить 176451,51 грн.

Далі суд вирішить питання про розмір відшкодування кожним з відповідачем.

Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Під час розгляду цивільної справи № 686/1914/16-ц (постанова від 24.06.2020) Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У справі яка розглядається згідно полісу № АО/4146597 (а.с.14) ліміт відповідальності ТДВ «СК «Гардіан» встановлений на рівні 130000 грн. та крім цього, встановлена франшиза у розмірі 2600 грн., на яку в силу вимог ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зменшується розмір страхового відшкодування.

Відтак, відповідач ТДВ «СК «Гардіан» залишається зобов`язаний в межах ліміту страхового відшкодування за виключенням франшизи та з врахуванням витрат на евакуацію транспортного засобу в розмірі 5000 грн., які він зобов`язаний відшкодувати в силу вимог ст. п. 30.2 ст. 30 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже, з ТДВ «СК «Гардіан» на користь позивача слід стягнути страхове відшкодування в загальному розмірі 132 400 грн. ((130 000 - 2600) + 5000 = 132 400), тобто задоволити цю частину позовних вимог в повному обсязі.

Як наслідок, слід повністю задоволити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 матеріальної шкоди та стягнути з нього на користь позивача 44 051,51 грн., що є різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. (176 451,51 - 132 400 = 44 041,51).

Щодо моральної шкоди.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

На думку суду, пошкодження автомобіля позивача викликало у нього виключно негативні емоції, страждання та переживання. Відтак, йому була заподіяна моральна шкода, проте суд вважає, що обраний позивачем розмір цієї шкоди є завищеним.

Так, у пунктах 3, 9, 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави.

Крім того, як вказує Європейський суд з прав людини, оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Також, як зазначила Велика Палата Верховного Суду під час розгляду цивільної справи № 752/17832/14-ц (постанова від 15.12.2020) визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Тому у справі яка розглядається суд вирішуватиме питання про розмір моральної шкоди на основі принципів розумності, справедливості та співмірності і з врахуванням загальних обставин справи, а саме, з врахуванням таких аспектів як серйозності порушення, особисті обставини позивача та загальний контекст.

Так, у контексті серйозності порушення з матеріальної точки зору мова йде про повне знищення транспортного засобу, що є значним порушенням.

У контексті особистих обставин позивача слід врахувати, що після знищення транспортного засобу у позивача вимушено змінився звичний життєвий ритм.

Що стосується загального контексту, то насамперед мова йде про тривалість порушення відповідачами прав позивача та суму страхового відшкодування.

Відтак, керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності суд присуджує позивачу 7 000 грн. моральної шкоди, які мають бути стягнуті з відповідача ОСОБА_2 як винуватця ДТП.

Отже, в цій частині позов слід задоволити частково.

Щодо судових витрат.

Частино першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, згідно п. 3 ч. 2 цієї статті у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд повністю задоволив вимогу про стягнення матеріальної шкоди та стягнув з відповідача ТДВ «СК «Гардіан» на користь позивача 132 400 грн., а з відповідача ОСОБА_2 - 44 051,51 грн. З відповідача ОСОБА_2 також стягнуто 7000 грн. моральної шкоди.

Відтак, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача ТДВ «СК «Гардіан» на користь позивача слід стягнути 1324 грн. судового збору, а з відповідача ОСОБА_2 - 510,52 грн. судового збору, який сплачувався позивачем при пред`явленні позову, що стверджується відповідною квитанцією (а.с.1).

Крім того, в силу вимог п. 4 ч. 3 ст. 133, ст. 140 ЦПК України, з відповідачів в рівних частках слід стягнути 2500 грн. витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, а саме витрат на проведення автотоварозначого дослідження щодо визначення розміру збитків, сплата яких підтверджується відповідною квитанцією (а.с.74).

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268,279,280-282ЦПК України, ст.ст. ст. ст. 15, 16, 509, 526, 625, 979-982, 984, 993, 1166, 1187 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (м. Київ, вул. Саксаганського, 96, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) страхове відшкодування в розмірі 132 400 грн. (сто тридцять дві тисячі чотириста грн.).

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 44 051, 51 грн. та моральної шкоди в розмірі 7 000 грн., а всього - 51 051,51 грн. (п`ятдесят одна тисяча п`ятдесят одна грн. 51 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_1 2574 грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1760,52 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354, 355, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: Леньо С. І.