Справа № 163/64/21 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета С. А.
Провадження № 22-ц/802/1316/21 Категорія: 65 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Шевчук Л. Я., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за квартирну плату та житлово-комунальні послуги за апеляційною скаргою позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 08 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі Луцький ПЗ ДПС України (в/ч НОМЕР_1 )) звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що службове приміщення, а саме квартира АДРЕСА_1 у 1993 році надане військовослужбовцю ОСОБА_2 , з яким 22 липня 2014 року був укладений договір найму службового жилого приміщення в будинку державного житлового фонду. ОСОБА_2 проживав у вказаному житлі до ІНФОРМАЦІЯ_4 та знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю. У житлі залишилася проживати сім`я померлого у складі сина ОСОБА_1 та дружини ОСОБА_3 .

Позивач вказував, що Луцький ПЗ ДПС України (в/ч НОМЕР_1 ) надає наймачам, проживаючим у службовому житлі та гуртожитках, відповідні комунальні послуги, в тому числі електричну та теплову енергію, холодну воду, а також обслуговує житлові будинки, за що нараховує проживаючим кошти за отримання житлових будинків (квартирну плату), згідно тарифів житлово-експлуатаційного відділення загону, які затверджені начальником Луцького ПЗ та погоджені органами місцевого самоврядування. Однак, відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 неналежно виконували обов`язки по сплаті квартирної плати та спожитих послуг, у зв`язку з чим станом на 01 лютого 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 11 207 грн 74 коп.

Ураховуючи наведене, позивач Луцький ПЗ ДПС України (в/ч НОМЕР_1 ) просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість за квартирну плату (утримання будинку) та житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2019 року по 20 листопада 2020 року у розмірі 11 207 грн 74 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 08 липня 2021 року позов Луцького ПЗ ДПС України (в/ч НОМЕР_1 ) задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Луцького ПЗ ДПС України (в/ч НОМЕР_1 ) заборгованість за квартирну плату (утримання будинку) та спожиті комунальні послуги за період з січня 2019 року по жовтень 2020 року включно у розмірі 861 грн 70 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач Луцький ПЗ ДПС України (в/ч НОМЕР_1 ), який змінив назву на ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) просив оскаржуване рішення суду скасувати як таке, що ухвалене судом з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подавав.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у цій справі є 08 листопада 2021 року - дата складення повного судового рішення.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що власником житлового службового будинку АДРЕСА_2 є держава в особі Державної прикордонної служби України, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 червня 2007 року серії НОМЕР_2 та витягу про реєстрацію права власності від 03 липня 2007 року № 15096055 (а.с.9, 10).

Згідно довідки Луцького прикордонного загону від 23 листопада 2020 року вказане службове житло - 3-х кімнатна квартира АДРЕСА_3 загальною площею 93,2 кв. м, у 1993 році було надано військовослужбовцю запасу ОСОБА_2 на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 . Після смерті останнього у квартирі залишилась проживати його сім`я у складі двох осіб: дружина ОСОБА_3 та син відповідач по справі ОСОБА_1 (а.с.12).

Як встановлено судом, зареєстрованим у зазначеному житлі є лише відповідач ОСОБА_1 , що підтверджується відомостями УДМС України у Волинські й області.

В/ч НОМЕР_1 з 31 березня 2016 року зареєстрована як суб`єкт господарської діяльності, що підтверджується виданим директором департаменту ресурсного забезпечення Адміністрації Державної прикордонної служби України свідоцтвом. До переліку дозволених видів господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 , поміж іншого входить: постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, забір, очищення та постачання води (а.с.8).

Як слідує з довідки Луцького прикордонного загону від 23 листопада 2020 року та відомостей за № № 209, 211 заборгованість відповідача ОСОБА_1 за утримання будинку та комунальні послуги за період з 01 січня 2019 року по 20 листопада 2020 року становить 11 207 грн 74 коп. (а.с.13, 25, 27).

Судом також з відомості № 210 про нарахування квартирної плати та комунальних послуг з січня 2019 року по жовтень 2020 року встановлено, що ОСОБА_1 за вказаний період нараховано 24 180 грн 28 коп. квартирної плати та комунальних послуг, з яких: 1 069 грн 86 коп. за утримання будинку; 20 626 грн 14 коп. за опалення; 110 грн 44 коп. за холодну воду; 2 373 грн 84 коп. за електроенергію.

У довідці від 23 листопада 2020 року № 487 Луцький прикордонний загін вказав, що нарахування квартирної плати та комунальних послуг здійснюється згідно тарифів, розроблених житлово-експлуатаційним відділенням загону, які затверджені начальником Луцького прикордонного загону та погоджені органами місцевого самоврядування за такими тарифами:

- квартирна плата 0,5218 грн за 1 кв. м;

- опалення - 23,1881 грн за 1 кв. м у період з 01 грудня 2018 року по 12 квітня 2019 року;

- 26,8813 грн за 1 кв. м у період з 01 листопада 2019 року по 15 квітня 2020 року;

- холодна вода 02 грн 51 коп. на 1 людину;

- електроенергія 01 грн 68 коп. за 1 кВт згідно постанови НКРЕКП №220 від 26 лютого 2015.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України від 09 листопада 2017 року «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон).

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 12 Закону)

Відповідно до пунктів 1, 5 ч. 2 ст. 7 вказаного Закону індивідуальний споживач зобов`язаний: 1) укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; 5) оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Також ст. 68 ЖК УРСР передбачено обов`язок наймача щомісячно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Статтею 123 ЖК УРСР визначено, що порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, ч. 6 ст. 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.

Так, статтями 66, 67 ЖК УРСР передбачено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку), а плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону до повноважень органів місцевого самоврядування, зокрема, належить встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.

Як встановлено судом першої інстанції, тарифи за утримання житлового будинку в розмірі 0,5218 грн за 1 кв. м та за водопостачання у розмірі 02 грн 51 коп. на 1 людину погоджені рішенням Вишнівської сільської ради Любомльського району Волинської області від 15 грудня 2017 року та введені в дію наказом начальника Луцького прикордонного загону від 29 грудня 2017 року № 2766-аг.

З відомості № 210 про нарахування квартирної плати та комунальні послуги вбачається, що нарахування по утриманню будинку з січня 2019 року по жовтень 2020 року позивачем проводилось у відповідності до встановленого тарифу у розмірі 48 грн 63 коп. на місяць з розрахунку 0,5218 х 93,20 кв. м загальної площі житла. Всього за дану послугу у вказаний період нараховано до оплати 1 069 грн 86 коп. Щодо нарахувань за водопостачання (холодна вода), то із цієї ж відомості № 210 слідує, що за дану послугу позивач виставляв місячну оплату у розмірі 05 грн 02 коп., з розрахунку на дві людини, що не відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, оскільки у даному житлі зареєстрована лише одна людина позивач ОСОБА_1 . Отже, висновок суду про те, що до оплати за користування холодною водою з січня 2019 року по жовтень 2020 року підлягає не 110 грн 44 коп., як нараховано позивачем, а 55 грн 22 коп. (22 місяці х 02 грн 51 коп.), є правильним, а наведені в апеляційній скарзі доводи позивача про незаконність рішення в цій частині спростовується наведеним висновком суду та встановленими судом обставинами. Позивачем не доведено що ОСОБА_3 зареєстрована у вказаному житлі, користується послугами водопостачання. При цьому позивачем до вказаної особи жодні позовні вимоги не заявлялися, клопотання про залучення її в якості співвідповідача не заявлялося.

Судом першої інстанції також встановлено, що тариф на опалення на опалювальний період з 01 грудня 2018 року по 12 квітня 2019 року у розмірі 23,1881 грн за 1 кв. м встановлений наказами начальника Луцького прикордонного загону від 23 листопада 2018 року № 2135-аг. Однак, як правильно зазначає суд, доказів того, що ці тарифи були погоджені органом місцевого самоврядування, як цього вимагає ч. 3 ст. 4 згаданого Закону, позивач суду не надав.

Із наданої відповіді Вишнівської сільської ради Любомльського району від 11 лютого 2020 року за вих. № 226/05-38 судом встановлено, що рішення про погодження тарифів на постачання теплової енергії на службові житлові будинки військового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_6 » Луцького прикордонного загону на опалювальний сезон 2018-2019 роки сільською радою не приймалось.

Отже, суд дійшов правильного висновку, що застосований позивачем тариф на опалення у період з 01 січня 2019 року по 12 квітня 2019 року не ґрунтується на вимогах закону, тому за основу для проведення нарахувань за цей період належить приймати тариф погоджений рішенням Вишнівської сільської ради Любомльського району Волинської області від 15 грудня 2017 року і введений в дію наказом начальника Луцького прикордонного загону від 29 грудня 2017 року № 2766-аг у розмірі 9,9197 грн за 1 кв. м загальної площі житла.

Виходячи із вказаного тарифу та опалювальної площі житла 82,40 кв. м, суд вважав, що до оплати за опалення з 01 січня 2019 року по 12 квітня 2019 року підлягає 2 779 грн 09 коп. (9,9197 х 82,40 = 817 грн 38 коп. на місяць; 817 грн 38 коп. х 3 (місяці) = 2 452 грн 14 коп.; 817 грн 38 коп. : 30 (днів) х 12 (днів) = 326 грн 95 коп.; 2 452 грн 14 коп. + 326 грн 95 коп. = 2 779 грн 09 коп.).

Тариф на опалення на опалювальний період з 01 листопада 2019 року по 15 квітня 2020 року у розмірі 26,8813 грн за 1 кв. м загальної площі житла погоджений рішенням Вишнівської сільської ради Любомльського району Волинської області від 06 вересня 2019 року № 49/2018-11 і введений в дію наказом начальника Луцького прикордонного загону від 30 вересня 2019 року № 1627-аг, тобто встановлений із дотриманням вимог закону.

Проте, як слідує з відомості № 210 нарахування за опалення позивачем здійснювалось з розрахунку загальної площі житла 93,20 кв. м у розмірі 2 505 грн 34 коп. (26,8813 х 93,20) на місяць, що не відповідає фактично отриманим послугам по опаленню, та не узгоджується із наявними у справі доказами, оскільки опалювальна площа житла є меншою і складає 82,40 кв. м, про що зазначено у цій же відомості.

Саме такий розмір опалювальної площі (82,4 кв. м) вказував позивач у доданих в якості доказів відомостях за №№ 209, 210, 211, тим самим визнаючи той факт, що нарахування за опалення мали нараховуватися на опалювальну площу квартири, а не на загальну її площу.

Отже, як правильно визначив суд у своїх розрахунках, до оплати за опалення за період з 01 листопада 2019 року по 15 квітня 2020 року належить 12 182 грн 61 коп. (26,8813 х 82,40 = 2 215 грн 02 коп. на місяць; 2 215 грн 02 коп. х 5 (місяців) = 11 075 грн 10 коп.; 2 115 грн 02 коп. : 30 (днів) х 15 (днів) = 1 107 грн 51 коп.; 11 075 грн 10 коп. + 1 107 грн 51 коп. = 12 182 грн 61 коп.).

Загальна сума за опалення за заявлений у позові період з січня 2019 року по жовтень 2020 року становить 14 961 грн 70 коп.

Встановлено, що нарахування за електроенергію позивачем здійснювалось за період з січня по грудень 2019 року у розмірі 2 373 грн 84 коп. В подальшому оплата за електроенергію відповідачем ОСОБА_1 проводилось безпосередньо виконавцю послуг ТОВ «ВЕЗ» у Любомльському районі, що підтверджується доданим до відзиву на позов платіжним рахунком.

Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як визначено ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Як встановлено судом першої інстанції, за період з січня 2019 року по жовтень 2020 року включно за спожиті житлово-комунальні послуги відповідач мав сплатити 18 460 грн 62 коп., з яких за: утримання будинку (квартплату) - 1 069 грн 86 коп.; холодну воду 55 грн 22 коп.; опалення 14 961 грн 70 коп.; електроенергію 2 373 грн 84 коп.

Разом з тим як встановлено судом першої інстанції із доданих відповідачем до відзиву копій квитанцій ПАТ КБ «Приватбанк», у період з 23 січня 2019 року по 19 листопада 2020 року ОСОБА_1 здійснив оплату за утримання будинку та наданих комунальних послуг на користь в/ч НОМЕР_1 у розмірі 17 598 грн 92 коп. З огляду на вказану обставину та оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку, що розмір заборгованості відповідача за квартирну плату та житлово-комунальні послуги становить 861 грн 70 коп. (18 460 грн 62 коп. 17 598 грн 92 коп.), яка підлягає до стягнення з нього на користь позивача.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене судом першої інстанції рішення про часткове задоволення позову Луцького ПЗ ДПС України (в/ч НОМЕР_1 ) є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що рішення суду є незаконним та підлягає скасуванню, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки спростовуються наведеними висновками суду першої інстанції та встановленими у справі обставинами.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, є подібними доводам позовної заяви, мотивована відповідь на які надана судом першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 08 липня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: