КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Справа №756/7920/20
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/2813/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року (суддя Луценко О.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» про стягнення страхової виплати та про відшкодування збитків,

встановив:

у вересні 2018р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 6 338грн страхової виплати та 3 730грн 50коп. завданих збитків.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що у січні 2019 року на підставі його заяви про приєднання в АТ «Універсал Банк» було відкрито поточний рахунок НОМЕР_1 на його ім`я, проведено випуск та надано у користування платіжну картку НОМЕР_2 , а також забезпечено розрахунково-касове обслуговування при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів Monobank | Universal Bank.

10 вересня 2019р. між ним та ПрАТ «СК «Інгосстрах» був укладений договір комплексного страхування власника карткового рахунку строком на 12 місяців - з 10 вересня 2019р. по 09 вересня 2020р. Страхові платежі сплачувались кожного п`ятого числа місяця у відповідності до розділу 9 зазначених у страховому полісі умов страхування шляхом списання з рахунку НОМЕР_1 представниками АТ «Універсал Банк» на користь ПрАТ «СК «Інгосстрах» в загальній сумі 1 325грн 66коп.

Позивач посилався на те, що наказом прокурора Київської області від 18березня 2020р. № 95к він був звільнений з органів прокуратури з 20.03.2020 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду. У зв`язку з тим, що розірвання трудового договору відбулося за ініціативою роботодавця, про настання страхового випадку він повідомив страхову компанію як усно, так і письмово, і страховому випадку був присвоєний номер 192263.

Позивач зазначав, що останній страховий платіж він здійснив у квітні 2020 року, станом на завершення банківського дня 29 лютого 2020р. сума його заборгованості перед АТ «Універсал Банк» становила 86 239грн 04коп., однак, 26 березня 2020р. ПрАТ «СК «Інгосстрах» страховим актом № INGS 1926263 прийняло рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 13 830грн 25коп. 01 червня 2020р. страховим актом № INGS

136326 відповідач переглянув раніше прийняте рішення та здійснив доплату страхового відшкодування у сумі 66 070грн 13коп., виходячи із страхової суми на день звільнення 79 900грн 38коп.

Позивач вважає, що здійснюючи страхове відшкодування, відповідач необґрунтовано зменшив суму на 6 338грн 66коп. (з 86 239грн 04коп. до 79 900грн 38коп.), а також безпідставно затримав здійснення платежу, що стало причиною нарахування додаткових відсотків за договором із банківською установою у сумі 3 730грн 50коп., чим йому були заподіяні збитки.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Позивач посилається на доводи, викладені у позовній заяві, та вважає, що судом неповно з`ясовані обставини справи та не враховано, що він не був ознайомлений з правилами добровільного страхування від нещасних випадків від 18 червня 2014р., реєстраційний номер 0214332 від 24 липня 2014р., правилами добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби від 9 квітня 2014р., реєстраційний номер 0414183 від 22 травня 2014р., правилами добровільного страхування фінансових ризиків від 9 квітня 2014р., реєстраційний номер 1814180 від 22 травня 2014р., та публічною офертою, оприлюдненою на офіційному сайті страхової компанії, тому вони застосуванню не підлягають, а він керувався лише тими умовами, які зазначені в електронному страховому полісі, з якими він був ознайомлений.

Позивач стверджує, що оскільки узгодженими умовами укладеного договору страхування строк виплати страхового відшкодування у разі настання страхового випадку не визначений, тому строк на виконання відповідачем зобов`язання повинен визначатися моментом пред`явлення вимоги; 24 березня 2020р. відповідачу наданий вичерпний перелік документів, які підтверджували настання страхового випадку, надані реквізити для сплати страхового відшкодування, і з цього часу почався відлік установленого ч. 2 ст. 530 ЦК України семиденного строку виконання зобов`язання з проведення страхової виплати, який завершився 31 березня 2020р., а з 1 квітня 2020р. почався відлік неналежного виконання зобов`язання, тому встановлення судом останнього дня для виконання зобов`язання як 16 квітня 2020р. належними доказами не підтверджено.

Також позивач зазначає про порушення судом норм процесуального права та вважає рішення суду необґрунтованим і невмотивованим, так як суд не зазначив підстав відмови у стягненні на його користь завданих збитків і не надав оцінку наявним у матеріалах справи доказам.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів, оскільки ПрАТ «СК «Інгосстрах» виконало свої зобов`язання перед позивачем у повному обсязі відповідно до умов договору та умов страхування, які є невід`ємною частиною договору, а відтак його права порушені не були.

Також представник відповідача зазначає, що обов`язок сплачувати відсотки за користування кредитним лімітом встановлений договором, який укладений між позивачем та банком, тому нараховані банком відсотки не є збитками, а за несвоєчасну виплату страхової суми на користь позивача страховиком була сплачена пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК Україниапеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вважає, що

апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 14січня 2019 року між позивачем та АТ «Універсал Банк» укладено договір про надання банківських послуг Monobank, який складається із анкети-заяви до договору про надання банківських послуг, Моноправил monobank | Universal Bank при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, паспорту споживчого кредиту, таблиці обчислення загальної вартості кредиту, інформації про відкриття поточного рахунку та випуску електронного платіжного засобу (в разі наявності) та тарифів. На підставі вказаного договору був відкритий поточний рахунок НОМЕР_1 на ім`я позивача, проведено випуск та надано позивачу у користування платіжну картку НОМЕР_2 (с.с.7-14, 16).

10 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Інгосстрах», в інтересах якого діяв його страховий агент АТ «Універсал Банк», був укладений договір комплексного страхування власника карткового рахунка, що підтверджується електронним страховим полісом №MONOIK-.

Предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з життям, здоров`я та працездатністю застрахованої особи, а також пов`язані із страхуванням на випадок непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати страхувальником роботи.

На підставі наказу № 95 виконувача обов`язків прокурора області прокуратури Київської області від 18 березня 2020 року ОСОБА_1 з 20 березня 2020 року звільнено з посади прокурора другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Києві, що поширює свою діяльність на Київську область прокуратури Київської області та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (п. 1 ст. 40 КЗпП України) (с.с.42-44).

19 березня 2020 року ОСОБА_1 повідомив ПрАТ «СК «Інгосстрах» про настання страхового випадку.

26 березня 2020 року ПрАТ «СК «Інгосстрах» за страховим актом № INGS 1926263 прийняв рішення про визнання страхової події та виплати страхового відшкодування у розмірі 13 830грн 25коп., з якого було утримано та перераховано до державного бюджету 2 489грн 45коп. ПДФО та 207грн 45коп. військового збору.

01 червня 2020 року ПрАТ «СК «Інгосстрах» здійснило доплату страхового відшкодування у сумі 66 070грн 13коп із розрахунку страхової суми 79 900грн 38коп. та врахуванням виплаченої суми - 13 830грн 25коп., з якого у відповідності до п. 3.4.4. умов страхування за договором було утримано та перераховано до Державного бюджету 11 946грн 14коп. ПДФО та 995грн 51коп. військового збору.

Також ПрАТ «СК «Інгосстрах» сплачено ОСОБА_1 пеню за затримку виплати страхового відшкодування з 17 квітня 2020 року по 01 червня 2020 року (45 днів) в розмірі 297грн 31коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та недоведеності.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на норах матеріального права.

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати

фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про страхування» предметом договору особистого страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням.

За змістом ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Статтею 982 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний: 1) ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; 2) протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; 3) у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором особистого страхування здійснюється незалежно від сум, що виплачуються за державним соціальним страхуванням, соціальним забезпеченням, а також відшкодування шкоди.

Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору; 4) відшкодувати витрати, понесені страхувальником у разі настання страхового випадку з метою запобігання або зменшення збитків, якщо це встановлено договором; 5) за заявою страхувальника у разі здійснення ним заходів, що зменшили страховий ризик, або у разі збільшення вартості майна внести відповідні зміни до договору страхування; 6) не розголошувати відомостей про страхувальника та його майнове становище, крім випадків, встановлених законом. Договором страхування можуть бути встановлені також інші обов`язки страховика.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (частина перша статті 16 Закону України «Про страхування»).

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія,

передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

У пункті 7.1 договору комплексного страхування власника карткового рахунка від 10 вересня 2019 року міститься перелік страхових випадків, зокрема, за ризиком Д - понесення страхувальником непередбачених фінансових витрат внаслідок звільнення з роботи не з його ініціативи, згідно Правил № 3.

Під «звільненням страхувальника з роботи не з його ініціативи (ризик Д даного договору) розуміється розірвання трудового договору страхувальника за ініціативою роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) лише у випадках: зміна в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ст. 40 Кодекс законів про працю України) (пункт 7.8. Електронного полісу від 10 вересня 2019 року).

Згідно пункту 6 Договору комплексного страхування від 10 вересня 2019 року заборгованість застрахованої особи перед Універсал Банком, що утворилася внаслідок користування застрахованою особою такими послугами/сервісами, як кредитний ліміт на картці «monobank», «розстрочка» та покупка частинами.

У Електронному полісі №MONOIK- від 10 вересня 2019 рокузазначено, що страхувальник ознайомлений, зокрема, з Правилами добровільного страхування фінансових ризиків (нова редакція) від 9 квітня 2014 року, реєстраційний номер 1814180 від 22 травня 2014 року (Правила № 3) та умовами страхування, які є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно п.п. 3.4.4. Умов страхування по договору добровільного комплексного страхування власник карткового рахунку (далі - Умови страхування) у разі настання страхового випадку, передбаченого Ризиком Д договору страхування, а саме - "понесення Страхувальником непередбачених фінансових витрат внаслідок звільнення Страхувальника з роботи не з його ініціативи" - страхова виплата здійснюється у розмірі 100% страхового відшкодування за даним ризиком. При цьому із суми страхового відшкодування Страховик, як податковий агент, утримує та перераховує до Державного бюджету податок на доходи фізичної особи та інші передбачені діючим законодавством збори та податки у розмірі передбаченому діючим законодавством на дату виплати страхового відшкодування.

Пунктом 3.4.5. Умов страхування передбачено, що для розрахунку страхового відшкодування страховиком застосовується розмір страхової суми: при визначенні розміру страхового відшкодування за Ризиком Д Договору страхування - розмір страхової суми на дату попередження роботодавцем Застраховану особу про майбутнє звільнення.

Пунктом 7.2. Договору комплексного страхування від 10 вересня 2019 року сторони погодили, що розмір страхової суми у сплаченому періоді не може перевищувати найбільшу заборгованість застрахованої особи у місяці, що передує сплаченому періоду.

Згідно довідки АТ «Універсал Банк» від 22 квітня 2020 року станом на 29 лютого 2020 року ОСОБА_1 мав заборгованість перед банком за кредитною картою - 79 900грн 38коп., за договором «покупка частинами» - 6 338грн 66коп. (с.с.57).

Отже, відповідачем відповідно до умов укладеного договору комплексного страхування від 10 вересня 2019 року позивачу у повному обсязі виплачено страхове відшкодування.

Доводи апеляційної скарги, що заборгованість позивача перед банком на час його звільнення складала 86 239грн 04коп., тому страхова сума повинна була відповідати даній заборгованість, суперечать положенням пункту 7.2. договору комплексного страхування, який був укладений сторонами, які не передбачають, що страхова сума складається із

загальної заборгованості застрахованої особи перед банком за всіма послугами/сервісами.

Твердження позивача про те, що він не був ознайомлений з правилами добровільного страхування від нещасних випадків від 18 червня 2014р., реєстраційний номер 0214332 від 24 липня 2014р., правилами добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби від 9 квітня 2014р., реєстраційний номер 0414183 від 22 травня 2014р., правилами добровільного страхування фінансових ризиків від 9 квітня 2014р., реєстраційний номер 1814180 від 22 травня 2014р., та публічною офертою, оприлюдненою на офіційному сайті страхової компанії, а тому вони не повинні застосовуватися при вирішенні даного спору, колегія суддів вважає безпідставними, так як уклавши договір комплексного страхування та отримуючи страховий поліс, позивач підтвердив, що він ознайомлений із вказаними документами, про що зазначено у Електронному полісі №MONOIK- від 10 вересня 2019 року.

Посилання у апеляційній скарзі на правові позиції Верховного Суду України у справі № 6-16цс15 та Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17, є безпідставними, так як фактичні обставини у даній справі не є аналогічними до обставин, які були предметом розгляду Верховного Суду України та Великої Палати Верховного Суду.

Крім того, за висновками, як Верховного Суду України, так і Великої Палати Верховного Суду, у разі не погодження істотних умов договору, відсутні підстави вважати, що сторони уклали договір і наявні правові підстави для його виконання.

При вирішенні даного спору позивач вважає, що відповідач повинен виконати зобов`язання за укладеним договором комплексного страхування від 10 вересня 2019 року, підтверджуючи його укладення, а відтак необхідно виходити з того, що сторони договору погодили всі істотні умови договору.

Також колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що розмір страхової суми був визначений відповідачем з врахуванням умов договору комплексного страхування, які викладені у пунктах 6 та 7.2. договору (Електронному полісі №MONOIK- від 10 вересня 2019 року).

Відповідно до п. 1.1.3. Умов страхування, які є невід`ємною частиною договору, Страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату у строки та в порядку передбачені Правилами страхування та розділом 3 Умов страхування. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати шляхом сплати Страхувальнику пені у розмірі 0,01% від належної до сплати суми за кожен день прострочення.

Згідно п. 3.5. Умов страхування Страховик протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту одержання заяви про страхову виплату і документів, передбачених п. 3.3. цих Умов страхування, приймає рішення про здійснення або про відмову в здійсненні страхової виплати, яке оформлюється Страховим актом.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що останній день, коли ПрАТ «СК «Інгосстрах» повинен був здійснити виплату страхового відшкодування, враховуючи положення п. 3.5. Умов страхування, є 16 квітня 2020 року.

Посилання у апеляційній скарзі на незаконність відмови суду у стягненні з відповідача на користь позивача завданих несвоєчасною виплатою страхового відшкодування збитків, які складаються із нарахованих АТ «Універсал Банк» процентів за користування банківським кредитом, колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого

порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Сплата процентів за користування кредитом передбачена договором, який укладений між позивачем та АТ «Універсал Банк», а відтак нараховані банком проценти за користування позивачем кредитним лімітом не є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України.

Пунктом 3 частини 1 статті 20 Закону України «Про страхування» встановлено, що страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Пунктом 1.1.3. Умов страхування визначено, що за несвоєчасну виплату страхового відшкодування страховик несе майнову відповідальність у вигляді сплати пені у розмірі 0,01% від належної до сплати суми за кожен день прострочення.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідач виплатив позивачу пеню за прострочку у виплаті страхової суми.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк