ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою старшого державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Тичинського Дмитра Євгеновича на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2021 року по справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , державний виконавець Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Тичинський Дмитро Євгенович на бездіяльність старшого державного виконавця щодо відсутності відповіді на заяву, зобов`язання старшого державного виконавця винести постанову про зняття арешту та про зняття з розшуку,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Тичинського Д.Є. щодо відсутності відповіді на заяву, просив зобов`язати державного виконавця винести постанову про зняття арешту та про зняття з розшуку, визначивши заінтересованою особою стягувача ОСОБА_2 (а.с. 1-3).

В обґрунтування скарги заявник послався на те, що в провадженні Соборного ВДВС м. Дніпра знаходиться виконавче провадження ВП №64206752, відкрите на підставі виконавчого листа №201/12570/19, виданого 28 серпня 2020 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 5 550,00 доларів США та 8 602,10 грн.

Постановою старшого державного виконавця Соборного ВДВС м. Дніпра Тичинського Д.О. від 20 січня 2021 року відкрито виконавче провадження.

Постановою державного виконавця Тичинського Д.Є. від 21 січня 2021 року було накладено арешт на все моє майно.

Також постановою державного виконавця Тичинського Д.Є. від 21 січня 2021 року накладено арешт на автомобіль HYUNDAI TUCSON, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шассі (кузова, рами) НОМЕР_2 , колір чорний.

Цього ж дня, державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, якою вказаний автомобіль оголошено в розшук.

19 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Соборного ВДВС м. Дніпра із заявою про скасування арешту автомобіля та його розшуку, оскільки автомобіль знаходиться у заставі банку. Заява отримана Соборним ВДВС 25 березня 2021 року, про що свідчить інформація на офіційному сайті Укрпошти (https://www.ukrposhta.ua/). До цього часу відповідь не отримав.

Так, ним 27 грудня 2019 року укладено договір застави транспортного засобу №0338/12/2019/0130-3 з ПАТ АБ «Укргазбанк» з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором N20338/12/2019/0130 від 27 грудня 2019 року, предметом застави є автомобіль HYUNDAI TUCSON, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN/номер шассі (кузова, рами) НОМЕР_2 , колір чорний.

Вважав, що у порушення ч. 2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не надіслав відповідні запити до органів національної поліції для з`ясування власника транспортного засобу та запити чи знаходиться даний транспортний засіб у заставі банку, оскільки виконавче провадження відкрито 20 січня 2021 року, а постанова про накладання арешту на автомобіль і розшук майна боржника винесені вже наступного дня - 21 січня 2021 року, що виключає можливість отримання відповіді на запит від відповідних установ та організацій протягом однієї доби. Державний виконавець в порушення ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» звернув стягнення на заставлене майно боржника, на яке право застави виникло до ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів та у відсутність письмової згоди заставодержателя.

На підставі вищевикладеного, просив зобов`язати державного виконавця винести постанови про зняття арешту з автомобіля та про зняття з розшуку.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2021 року скаргу задоволено та зобов`язано старшого державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Тичинського Д.Є. винести постанову про зняття арешту з автомобіля HYUNDAI TUCSON, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шассі (кузова, рами) НОМЕР_2 , колір чорний; зобов`язано старшого державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Тичинського Д.Є. винести постанову про зняття з розшуку автомобіля HYUNDAI TUCSON, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шассі (кузова, рами) НОМЕР_2 , колір чорний.

Ухвала суду мотивована тим, що державним виконавцем не взято до уваги те, що право застави виникло (27 грудня 2019 року) до ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів (16 березня 2020 року), а також відсутня письмова згода заставодержателя щодо звернення стягнення на вказане заставлене майно.

В апеляційній скарзі старший державний виконавець Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Тичинський Д.Є. просить ухвалу суду скасувати та у задоволенні скарги відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при постановлені оскаржуваної ухвали, в повному обсязі не з`ясував обставини справи, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про задоволення скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суд м. Дніпропетровська від 16 березня 2020 року по справі № 201/12570/19 частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу та штрафних санкцій. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором позики від 29 березня 2017 року в сумі 5 550,00 доларів США і три відсотки річних в сумі 8 602,10 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 533,96 грн.

28 серпня 2020 року на виконання рішення суду виданий виконавчий лист, який звернутий до примусового виконання до Соборного ВДВС м. Дніпра, виконавче провадження ВП №64206752 (а.с. 31).

Постановою старшого державного виконавця Соборного ВДВС м. Дніпра Тичинського Д.О. від 20 січня 2021 року відкрито виконавче провадження на підставі вказаного виконавчого листа, що підтверджено відомостями з Автоматизованої системи виконавчого провадження (а.с. 31).

Одразу ж наступного дня постановою державного виконавця Тичинського Д.Є. від 21 січня 2021 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 - автомобіль HYUNDAI TUCSON, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шассі (кузова, рами). НОМЕР_2 . Як вказано у постанові, згідно довідки МВС України за боржником зареєстрований на праві власності транспортний засіб. (а.с. 12).

Цього ж дня (21 січня 2021 року) державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, якою автомобіль оголошено в розшук (а.с. 10).

ОСОБА_1 звернувся 19 березня 2021 року до Соборного ВДВС м. Дніпра із заявою про скасування арешту автомобіля, у якій зазначив, що автомобіль перебуває у заставі ПАТ АБ «Укргазбанк» відповідно до договору застави транспортного засобу №0338/12/2019/0130-3 від 27 грудня 2019 року, просив зняти арешт і зняти транспортний засіб із розшуку, до якої додав копію договору застави, довідки банка (а.с. 8-9).

Заява отримана Соборним ВДВС м. Дніпро 25 березня 2021 року за даними інформація на офіційного сайта Укрпошти (https://www.ukrposhta.ua/) (а.с. 15). Проте відповіді на заяву ОСОБА_1 не отримав.

Судом також встановлено, що між ОСОБА_1 і ПАТ АБ «Укргазбанк» укладений договір застави транспортного засобу №0338/12/2019/0130-3 від 27 грудня 2019 року, з метою забезпечення вимог по кредитному договору № 20338/12/2019/0130 від 27 грудня 2019 року Предметом застави є автомобіль HYUNDAI TUCSON, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN/номер шассі (кузова, рами) НОМЕР_2 , колір чорний, вартість якого за згодою сторін визначена у 627 500,00 грн. (а.с. 16 20).

Задовольняючи скаргу, районний суд обґрунтовано виходив з того, що державним виконавцем не взято до уваги те, що право застави виникло (27 грудня 2019 року) до ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів (16 березня 2020 року), а також відсутня письмова згода заставодержателя щодо звернення стягнення на вказане заставлене майно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Боржник вважав, що державний виконавець не дотримався вимог ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки звернув стягнення на майно, що перебуває у заставі банка і ця застава виникла до ухвалення рішення судом про стягнення коштів, а також відсутня згода заставодержателя на стягнення на заставлене майно.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 48 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до положень ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчих дій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу приписів вказаної статті Закону виконавець повинен вчиняти виконавчі дії з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а також відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження.

Отже, виконавець повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. В цьому реалізується «правомірна поведінка» приватного виконавця.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчих дій) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчих дій) встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо:

1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю;

3) наявна письмова згода заставодержателя.

З аналізу вказаної статті Закону вбачається, що виконавець може звернути стягнення на заставлене майно боржника для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями за сукупності умов, визначених ч. 1 ст. 51 вказаного Закону. Відсутність хоча б однієї з вказаних умов, встановлених ч. 1 ст. 51 Закону, унеможливлює звернення стягнення на заставлене майно боржника. Державний виконавець не може діяти на власний розсуд у цьому випадку.

Також за ч. 5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчих дій) у разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам, проведення опису є обов`язковим. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються, якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин (ч. 2 ст. 56 вказаного Закону).

Принцип юридичної визначеності вимагає, щоб у випадку прийняття спеціального закону з певного питання, цей Закон не ставився під сумнів (зокрема, шляхом його невиконання), а сторони, яких він стосується, мають обґрунтовано очікувати, що він буде застосовуватися.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Доводи апеляційної скарги про те, що при винесенні оскаржуваної ухвали першої інстанції не досліджував матеріали виконавчого провадження № 64206752 з примусового виконання виконавчого листа № 201/12570/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 164857,02 грн., колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки районним судом при розгляді даної скарги, було витребуване виконавче провадження, проте, копії матеріалів виконавчого провадження надані не були, у зв`язку з чим суд першої інстанції ухвалив судове рішення на підставі доказів, які наявні в матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не з`ясував позицію банківської установи, як заставодержателя, колегія суддів відхиляє, оскільки в матеріалах справи наявна копія договору застави №0338/12/2019/0130-3 від 27 грудня 2019 року, що підтверджує наявність заставних правовідносин між сторонами.

Встановивши, що договір застави №0338/12/2019/0130-3 укладений між ОСОБА_1 та АБ Укргазбанк 27 грудня 2019 року, тобто до ухвалення рішення по справі № 201/12570/19 про стягнення з ОСОБА_1 , боргу в розмірі 164857,02 грн., тоді як згода заставодержателя щодо звернення стягнення на заставлене майно відсутня, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив скаргу, з висновком якого погоджується й апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу старшого державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Тичинського Дмитра Євгеновича залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко