ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/84/21 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Хома М. В., Щавурська Н. Б.,

за участю секретаря Сович Н.А.

та сторін відповідача ОСОБА_1 , її представника адвоката Сагайдак В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу № 607/16629/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сагайдак Володимир Васильович на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2020 року, постановлену суддею Ромазан В.В., повний текст ухвали складено та вона підписана суддею 15 жовтня 2020 року, у справі за заявою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір Івана Теодоровича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, скасування в державному реєстрі запису про право власності,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, скасування в державному реєстрі запису про право власності.

13 жовтня 2020 року, представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 ; накладення заборони на відчуження будь-яким способом квартири АДРЕСА_1 ; заборони вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації права власності, права іпотеки на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2020 року заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_1 , вчиняти будь-які дії по відчуженню квартири АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за нею на праві приватної власності, на підставі рішення приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір Івана Теодоровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10 грудня 2019 року, індексний номер: 5013502.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сагайдак В.В. поступила апеляційна скарга, в якій апелянт просить оскаржувану ухвалу про забезпечення позову скасувати.

У доводах апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального права, не врахування усіх обставин справи. Зокрема вказує, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу про забезпечення позову не дослідивши обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не пересвідчився зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір, жодним чином не обґрунтував необхідності вжиття таких заходів, не вирішив питання про витребування інформації для перевірки доводів заявника.

Вважає, що суд першої інстанції порушив норми ст.с.2,10,77-81 ЦПК України, що призвело до істотних негативних наслідків- обмеження суб`єктивних прав відповідача ОСОБА_1 . Таким чином зазначає, що оскаржуване судове рішення не містить належного обґрунтування для задоволення заяви заявника.

У судове засідання не з`явилися позивач ОСОБА_2 та відповідач приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т., однак про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Сагайдак В.В. у судовому засіданні підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити посилаючись на підстави, викладені в ній.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково вимоги заяви про забезпечення позову, шляхом заборони ОСОБА_1 , вчиняти будь-які дії по відчуженню квартири АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за нею на праві приватної власності, на підставі рішення приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10 грудня 2019 року, індексний номер: 5013502, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів до забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може ускладнити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції предметом позову у даній справі є визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, скасування в державному реєстрі запису про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №227375597 від 08.10.2020 р., квартира АДРЕСА_1 , на підставі рішення приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір Івана Теодоровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10 грудня 2019 року, індексний номер: 50135022, зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_1 .

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову, та вважає обраний вид забезпечення співмірним із заявленими позивачем вимогами, таким, що не порушує право власника на користування майном, а лише обмежує право відчуження на час розгляду справи задля належного виконання рішення суду.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції врахував обставини, які можуть утруднити в майбутньому виконання рішення суду, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, та дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження цього майна.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може призвести до подальшого відчуження майна, яке є предметом спору, що в свою чергу ускладнить виконання можливого рішення суду.

Посилання апелянта на те, що позивачем не доведено реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не можуть бути прийняті до уваги. Право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване за відповідачем ОСОБА_1 , у зв`язку із чим вона має можливість розпорядитися цим майном, а тому, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до подальшого відчуження майна, що, в свою чергу, ускладнить виконання можливого рішення суду.

Доводи відповідача, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову порушують її законні права та інтереси, як власника майна не заслуговують до уваги, оскільки заборона відчуження майна обмежує правомочності власника лише щодо його відчуження на користь інших осіб та не порушує право власника на користування майном, в тому числі й на укладання правочинів, які не пов`язані з переходом права власності. Отже, обраний вид забезпечення позову не порушує право власника на користування майном, а лише обмежує право відчуження на час розгляду справи задля збереження майна у власності певних осіб.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, постановленою з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі відсутні.

Керуючись ст. ст. 149 - 150, 367, 374, 375, 381 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сагайдак Володимир Васильович залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови - 16 січня 2021 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Хома М.В.

Судді: Щавурська Н.Б.