Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1666/21

Номер провадження: 2/511/562/21

08 листопада 2021 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Теренчук Ж. В.,

секретаря - Ніколас С.О.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Роздільнянської міської ради Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_2 про тлумачення заповіту та визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача, який поданий в останній редакції від 15.09.2021 року, в якому просить суд, розтлумачити зміст заповіту ОСОБА_3 , посвідченого Новоукраїнською сільською радою Роздільнянського району Одеської області від 03.04.2001 року, таким чином, що волевиявлення ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , при вчиненні заповіту було спрямовано на те, що він заповів право на земельну частку (пай) в землях КСП ім. Т.Г. Шевченка, розміром 7,6 га. в умовних кадастрових гектарах, яка належала йому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії ОД №0171906, саме ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати за нею, як спадкоємицею померлого ОСОБА_4 , право власності по праву спадкування за законом на право на вказану земельну частку (пай), яке належало ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 і після його смерті відкрилась спадщина на підставі належного йому сертифікату на право на земельну частку (пай) в землях КСП ім. Т.Г. Шевченка, розміром 7,6 га умовних кадастрових гектарах.

При житті ОСОБА_3 залишив заповіт від 03.04.2001 року, посвідчений Новоукраїнською сільською радою Роздільнянського району Одеської області, відповідно до якого заповідав все своє майно своєму сину і її чоловіку - ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і на підставі його заяви відкрито спадкову справу №224/2001. Однак, оформити спадкове майно на своє ім`я ОСОБА_4 не встиг, так як ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Відповідно позивачка, як дружина померлого ОСОБА_4 та його донька ОСОБА_5 є спадкоємцями першої черги за законом після його смерті.

Вона звернулась до Приморської державної нотаріальної контори м. Одеса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_6 . Донька померлого не має наміру приймати спадщину після смерті батька, з відповідною заявою не зверталась.

Між тим державним нотаріусом 27.10.2020 року прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а саме видачі свідоцтва на право власності на спадщину, в зв`язку з тим, що в спадковій справі №224/2001 відсутні документи, які підтверджують родинні відносини між померлим ОСОБА_3 та померлим ОСОБА_4 як батьком та сином.

Зазначила в позові, що в свідоцтві про народження ОСОБА_4 відомості про батька не вказані, так як актовий запис про народження ОСОБА_4 вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. В графі мати зазначено ОСОБА_7 , вказаний запис про батька ОСОБА_4 відсутній у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 та ОСОБА_3 не перебували в зареєстрованому шлюбі.

Враховуючи, вимоги діючого законодавства вона не має права на звернення до суду з відповідною заявою щодо встановлення родинних відносин між померлим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Тому просить розтлумачити заповіт ОСОБА_3 на користь її чоловіка, так як він мав намір залишити спадщину саме йому і при житті визнавав його сином, а також визнати за нею право власності на вказане право, так як вона його успадкувала після смерті чоловіка, подавши в установлені строки заяву про прийняття спадщини.

14.09.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позов від відповідача Роздільнянської міської ради, в якому вони не заперечували проти задоволення позову ОСОБА_1 (а.с.35)

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Чернега В.М. не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі. (а.с.58)

Представник відповідача Роздільнянської міської ради в судове засідання не з`явився, просив справу розглядати у його відсутність. (а.с.37)

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явилася. Надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, просила справу розглядати у її відсутність. (а.с.59)

В порядку ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд, на підставі наданих доказів по справі, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 03.05.2001 року Новоукраїнською сільською радою Роздільнянського району Одеської області, актовий запис №6.(а.с.11)

При житті ОСОБА_3 склав заповіт від 03.04.2001 року, посвідчений Новоукраїнською сільською радою Роздільнянського району Одеської області, яким все своє майно заповів своєму сину ОСОБА_4 .

Так після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі у вигляді права на земельну часту (пай), яка перебувала в колективній власності КСП ім. Т.Г. Шевченка, належна йому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії ОД №0171906, виданого Роздільнянською районною державною адміністрацією Одеської області 14.02.1997 року.

ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, про що було заведено спадкову справу №224/2001. Однак при житті не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину і оформити спадкові права.

Так ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 10.09.2019 року Роздільнянським відділом РАГС МРУЮ в Одеській області, актовий запис №563.(а.с.10)

При житті ОСОБА_4 заповіту не залишив, а тому має місце спадкування за законом.

Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є дружина ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_3 , виданим на підставі актового запису про одруження №21 від 17.10.1984 року та донька - ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8 ), що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3 , виданого Новоукраїнською сільською радою Роздільнянського району Одеської області на підставі актового запису №21 від 17.10.1984 року.

Позивачка ОСОБА_1 після смерті чоловіка подала в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, на підставі якої заведено спадкову справу Приморською державною нотаріальною конторою за №104/2019.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а саме видачі свідоцтва на право власності на спадщину, винесеною державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса від 27.10.2020, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як заповіт ОСОБА_3 склав на користь - сина ОСОБА_4 , тоді як згідно наявного свідоцтва про народження ОСОБА_4 відомості про його батька в актовому запису про народження відсутні, реєстрація народження проведена на підставі ст.135 ч.1 СК України. (а.с.14)

Із наявного у справі свідоцтва про народження ОСОБА_4 , серія НОМЕР_4 , виданого Роздільнянським ЗАГСом на підставі актового запису про народження №34 від 08.12.1960 року, встановлено, що відомості про батька в актовому записі відсутні. (а.с.12)

Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права.

Дані спірні правовідносини виникли та існували протягом дії Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року та Цивільного кодексу України в редакції 2004 року.

Так спадкодавець ОСОБА_3 помер в той час, коли в Україні діяв ЦК 1963 року, відповідно до даних правовідносин належить застосовувати норми щодо відкриття та прийняття спадщини цього кодексу.

Так відповідно до ст.524 УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Так відповідно до статті 548 ЦК України (в редакції 1963 року) було передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) однією з дій, що свідчить про прийняття спадщини, а саме визнається, що спадкоємець прийняв спадщину є подача заяви державній нотаріальній конторі про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Далі, спадкодавець ОСОБА_4 помер в той час, коли в Україні вступив в дію ЦК України 2004 року, а тому в даному випадку також належить застосувати норми щодо спадкування саме цього кодексу.

Так згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Ст. 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Стаття 1268 ЦК України, передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

КЦС ВС в постанові від 30.07.2020 у справі № 378/1160/15-ц вказав, що тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини.

ВС нагадав, що Верховний Суд у складі об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину та з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

Тому тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилаються сторони, давши оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем в позові, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного.

Так судом достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який при житті залишив заповіт від 03.04.2001 року, посвідчений Новоукраїнською сільською радою Роздільнянського району Одеської області, яким все своє майно заповів своєму сину ОСОБА_4 .

При житті ОСОБА_4 подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , а в підтвердження родинного зв`язку з померлим свідоцтво про його народження, в якому як встановлено судом відомості про батька відсутні. Відтак родинний зв`язок між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у встановленому законом порядку не підтверджується.

Оскільки правочином відповідно до українського законодавства є дія особи, що спрямовується на придбання, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, суд вважає, що виникла необхідність тлумачення змісту заповіту, так як має нечітке виявлення волі заповідачем.

Суд вважає, що виходячи зі змісту заповіту дійсним наміром заповідача, було заповісти все належне йому майно саме ОСОБА_4 , якого він вважав своїм сином.

При житті ОСОБА_4 у встановленому законом порядку відповідно до ст.549 ЦК України прийняв спадщину, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори, на підставі якої було заведено спадкову справу №224/2001.

Спадщина відкрилась на все належне померлому майно і в тому числі у вигляді права на земельну частку (пай), яка перебувала в колективній власності КСП ім. Т.Г. Шевченка, яке належало йому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії ОД №0171906, виданого Роздільнянською районною державною адміністрацією Одеської області 14.02.1997 року.

Однак при житті ОСОБА_4 не встиг оформити спадкові права та помер.

Між тим, виникнення у спадкоємця прав на спадщину, які пов`язуються з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (ст.1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його реєстрації.

Так ОСОБА_4 заповіту після смерті не залишив, а тому має місце спадкування за законом.

В установленому законом порядку відповідно до ст.1261 ЦК України спадщину прийняла його дружина ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги по закону, подавши заяву про прийняття спадщини до Приморської державної нотаріальної контори, на підставі якої відкрито спадкову справу №104/2019.

Суд вважає, що позивачка вище наведеними по справі доказами підтвердила, що вона як дружина померлого, є спадкоємицею першої черги по закону після його смерті, у встановленому законом порядку прийняла спадщину, а тому за нею належить визнати право власності по праву спадкування за законом на право на земельну частку (пай), яка перебувала в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка, розміром 7,6 гектарів в умовних кадастрових гектарах, яку прийняв в порядку спадкування за заповітом померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка належала останньому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії ОД №0171906, виданого Роздільнянською районною державною адміністрацією Одеської області 14.02.1997 року.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Судовий збір по справі повністю сплачено позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст. 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про тлумачення заповіту та визнання права власності на спадкове майно, задовольнити.

Витлумачити заповіт, складений 03.04.2001 року померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , посвідчений секретарем Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі №34, як виявлення його волі заповідати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 , все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності по праву спадкування за законом на право на земельну частку (пай), яка перебувала в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка, розміром 7,6 гектарів в умовних кадастрових гектарах, яку прийняв в порядку спадкування за заповітом померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка належала останньому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії ОД №0171906, виданого Роздільнянською районною державною адміністрацією Одеської області 14.02.1997 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж. В. Теренчук