Справа № 153/1105/21
Провадження № 22-ц/801/2252/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Царапора О. П.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 рокуСправа № 153/1105/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Рибчинського В.П., Голоти Л.О.,

з участю секретаря судового засідання: Очеретної М.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія по управлінню активами «Компроміс»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником - адвокатом Галайчук Ганною Сергіївною на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 02 вересня 2021 року, постановлену у складі судді Царапори О.П., в залі суду,

встановив:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, яка мотивована тим, що останній має намір звернутися до Ямпільського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія по управлінню активами «Компроміс» про стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 15.05.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі продажу відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав у власність (продав), а ОСОБА_2 набув у власність (купив) нежитлові будівлі та споруди, загальною площею 3 570,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

25.05.2018 між ОСОБА_1 і ТОВ «Компанія по управлінню активами «Компроміс» було укладено договір поруки №025/18/1, відповідно до умов якого ТОВ «Компанія по управлінню активами «Компроміс» поручилось за виконання зобов`язань ОСОБА_2 за вищевказаним Договором.

Згідно з п. 2 Договору продаж за домовленістю сторін вчиняється за 700 025,00 гривень, з яких 70 000,00 грн продавець одержав від покупця до моменту підписання цього договору, а решту покупець зобов`язаний сплатити продавцю протягом двох місяців з моменту укладення цього договору подекадно, рівними платежами по 105 005 гривень. Однак, ОСОБА_2 вищевказаних умов Договору не виконав, решту від вартості нежитлових будівель та споруд ОСОБА_1 так і не сплатив, у зв`язку із чим ОСОБА_1 вимушений звернутися до суду з відповідним позовом.

Відтак, на думку заявника, виникає ризик того, що до закінчення розгляду справи по суті та ухвалення відповідного судового рішення, спірне майно може бути віджучене.

При цьому, за рахунок даного майна можливе задоволення вимог позивача в разі ухвалення рішення про задоволення його позову.

Щодо зустрічного забезпечення, то позивач пропонує встановити в якості зустрічного забезпечення суму в розмірі 1 000 грн.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 02 вересня 2021 року в задоволенні заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що ним не встановлено реальної небезпеки, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду. Заявником не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до негативних наслідків.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , діючи через свого представника, подав апеляційну скаргу, вказуючи, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та постановлена за неповного з`ясування обставин і доводів заяви про забезпечення позову.

Подана апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції під час вирішення заяви не врахував, що заявником надано достатньо переконливих доказів на підтвердження факту, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Зокрема, у апеляційній скарзі зазначено, що роблячи висновок про те, що позивачем не надано підтверджуючих документів, що існує спір про право, суд першої інстанції фактично ухвалює рішення без розгляду справи по суті.

У апеляційній скарзі заявник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подану заяву про забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

В судове засідання ОСОБА_1 та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, при цьому представником заявника адвокатом Галайчук Г.С. подано заяву про розгляд справи у їх відсутність, а також зазначено, що подану апеляційну скаргу вони підтримують та просять її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями частини першої статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини четвертої статті 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Водночас, частина перша статті 158 ЦПК України надає право суду скасувати вжиті заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Крім того, відповідно до пункту 1 частини тринадцятої статті 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом у разі неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу, тобто неподання заявником позовної заяви протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Отже, вказані положення зобов`язували ОСОБА_1 подати до суду позов протягом десяти днів з дня подання заяви про забезпечення позову.

Указане зумовлене тим, що у разі подання заяви про забезпечення позову до відкриття провадження у справі у суду немає жодних відомостей про характер правовідносин, які можуть стати в майбутньому предметом судового розгляду, та й справа як така відсутня.

Як вбачається з матеріалів справи, із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції 09 липня 2021 року, однак як вбачається з даних Єдиного державного реєстру судових рішень та сайту «Судова влада України», відповідного позову до ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія по управлінню активами «Компроміс» про стягнення грошових коштів, як на момент постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали так і на даний час, не пред`явлено. На час розгляду справи в суді апеляційної інстанції таких доказів скаржником не надано.

Таким чином, заявником не дотримано вимог частини четвертої статті 152 ЦПК України та не пред`явлено позов протягом десяти днів з дня подання заяви про забезпечення позову.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не навів достатніх підстав для необхідності застосування таких заходів забезпечення позову і не надав доказів про те, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У своїй заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначив, що відповідач ОСОБА_2 , зареєструвавши право власності на спірні будівлі, може розпорядитись ними, тому у разі задоволення позову невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить та унеможливить виконання рішення суду, для приведення сторін у первинний стан. Забезпечення позову дозволить здійснити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача, за захистом якого звернувся позивач до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються виключно задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача.

У постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №826/5233/18 зазначено, що підстави для задоволення заяви про забезпечення позову є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

У зазначеній постанові закріплено, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Тобто, суд при вирішенні питання про забезпечення позову, повинен перевірити: наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможні такі заходи забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу; розумність обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну неможливість захисту прав за відсутності заходів забезпечення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження нежитлових будівель та споруд, ґрунтується виключно на припущеннях щодо неможливості виконання судового рішення винесеного за результатами розгляду справи та не обґрунтовується належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 78, 79, 80 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти певні дії, утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення в разі задоволення позову, предметом якого є стягнення грошових коштів.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Галайчук Ганною Сергіївною залишити без задоволення, а ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 02 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: В. П. Рибчинський

Л. О. Голота