ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1128/21 Справа № 213/646/20 Суддя у 1-й інстанції - Алексєєв О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 213/646/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 серпня 2020 року, яке ухвалене суддею Алексєєвим О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 19 серпня 2020 року -,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2020 року позивач Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з надання централізованого опалення, в обґрунтування якого зазначило, що Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа", засновником та власником якого є орган місцевого самоврядування в особі Криворізької міської ради, створене з метою отримання прибутку в результаті діяльності з виробництва, транспортування, постачання та реалізації теплової енергії споживачам м. Кривого Рогу для потреби опалення та гарячого водопостачання.

На виконання статутної мети КПТМ "Криворіжтепломережа" здійснює постачання теплової енергії відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 . Так як будинок за вказаною адресою є багатоповерховим, опалення до квартири відповідача здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення будинку, що свідчить про те, що відповідач отримує теплову енергію.

Відповідач, в порушення вимог чиного законодавства, не сплачує позивачу вартість спожитих послуг, в зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість з оплати за централізованого опалення, за період з 01 січня 2002 року по 01 січня 2020 року виникла заборгованість в сумі 106684,54 грн. та сплачений судовий збір.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 серпня 2020 року в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі КПТМ "Криворіжтепломережа", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що судом першої інстанції не було надано позивачеві можливості виправити недолік, а саме надати докази належності квартири, за якою рахується борг, на праві приватної власності саме відповідачеві, в процесі розгляду справи та довести обґрунтованість стягнення заборгованості саме з відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні повозу КПТМ "Криворіжтепломережа", суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних достовірних доказів належності квартири АДРЕСА_2 відповідачу по справі ОСОБА_1 та не підтверджено, що він у період з 01 січня 2002 року по 01 січня 2020 року був споживачем послуг позивача щодо постачання теплової енергії за вказаною адресою.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.

Судом встановлено, що місце проживання відповідача ОСОБА_1 з 01 листопада 2016 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.22).

Встановлено, що позивачем регулярно надавалися комунальні послуги до будинку АДРЕСА_4 , що також підтверджується актами про підключення та відключення теплоносія (а.с.10-18).

Згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення квартири АДРЕСА_2 за період з 01 січня 2002 року по 01 січня 2020 року становить 106684,54 грн (а.с.8-9).

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначено Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що виконавцем є суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Суб`єктами цього Закону, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до положень статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, Законом України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року №2633-IV, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила).

Згідно частини 1 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», 2004 року, який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин, плата за послуги нараховується щомісячно.

Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Згідно пункту 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення, житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Однак, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 регулюють основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII).

Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Тому споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг між позивачем та відповідем не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року задоволено клопотання позивача Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа», про витребування доказів. Зобов`язано Комунальне підприємство «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради надати на адресу Дніпровського апеляційного суду інформацію про власника нерухомого майна в період з 2002 року по 2015 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегією суддів встановлено, що відповідно інформаційній довідці з Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відомості про нерухоме майно, а саме квартири, за якою рахується борг, за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні ( а.с. 55).

Згідно відповіді Комунального підприємства «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, право власності на шестикімнатну квартиру в КП ДОР «Криворізьке БТІ» за адресою: АДРЕСА_5 в період з 2006 року зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 , з 2008 року перереєстроване на ім`я ОСОБА_1

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність доказів належності відповідачу приміщення, за яким рахується борг, не відповідає фактичним обставинам справи.

В зв`язку з чим, колегія суддів бере до уваги посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції неправомірно зазначено у рішенні суду, що ним не надано доказів, належності відповідачу приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 319 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує.

Стаття 322 ЦК України покладає на власника майна тягар його утримання. Зокрема власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч.2 ст. 19 Закону України «Про житлово комунальні послуги», якщо жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин є власник зазначеного приміщення.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позову, оскільки ОСОБА_1 є власником квартири, як учасник правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг, не виконував свого обов`язку з оплати наданих позивачем послуг за централізоване опалення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 з 2008 року по теперішній час, отже колегія суддів, вважає за можливе стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість з оплати за централізоване опалення, за період з 01.01.2009 року по 01.01.2020 року, у розмірі 96094,78 грн.

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа».

Відповідно до ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь КПТМ "Криворіжтепломережа", підлягає стягненню судовий збір, в загальному розмірі 4939,70 грн. ( 2102 грн., за подання позову та 2837,70 грн. за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» - задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» заборгованість за постачання теплової енергії, за період з 01.01.2009 року по 01.01.2020 року в розмірі 96 094 ( дев`яносто шість тисяч дев`яносто чотири) гривень 78 ( сімдесят вісім) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", судові витрати по справі у розмірі 4939 грн (чотири тисячі дев`ятсот тридцять дев`ять) гривень 70 (сімдесят) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 13 січня 2021 року.

Головуючий:

Судді: