Справа № 478/1042/17 Провадження № 6/478/6/2021
У Х В А Л А

26 травня 2021 року смт.Казанка

Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі: головуючого судді Томашевського О.О., за участю: секретаря судового засідання Григоренко Н.О., представника заявника адвоката Задерецького В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Казанка заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В с т а н о в и в:

До Казанківського районного суду Миколаївської області надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат - Задерецький В.А. про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Обґрунтовуючи вимоги заяви, заявник посилається на те, що 15.12.2020 року Казанківським районним судом Миколаївської області видано виконавчий лист № 2/478/347/2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 900 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 10.07.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

В той же час, рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 22.10.2020 року у цивільній справі № 478/1102/20, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 28.07.2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що дитина неповнолітній ОСОБА_4 з зими 2020 року фактично проживає з батьком - ОСОБА_1 та перебуває на його утриманні. В ході судового розгляду справи по суті, будь-яких обставин, що вказують на те, що ОСОБА_3 утримує дитину або є непрацездатною, чи за станом здоров`я, скрутним матеріальним становищем чи іншими обставинами, не може виконати обов`язок щодо утримання дитини, судом не встановлено.

Заявник зазначає, що згідно довідки Казанківської селищної ради № 14/03-21-01 від 09.03.2021 року та акту підтвердження на предмет фактичного проживання від 09.03.2021 року, на утриманні ОСОБА_1 з червня 2019 року перебуває син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Незважаючи на перебування на повному утриманні заявника сина ОСОБА_4 , ОСОБА_3 у лютому 2021 року звернулася до Казанківського РВ ДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження. Державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 64031896 та накладено ряд обмежень. За оскаржуваним виконавчим листом стягнення не проводилися.

На думку заявника, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, оскільки за наведених вище підстав, об`єктивно відсутній обов`язок боржника ОСОБА_1 на сплату аліментів на утримання дитини.

Таким чином, посилаючись на те, що дитина проживає з заявником та перебуває на його утриманні, стягнення аліментів за виконавчим листом порушує права заявника через накладення на нього ряд обмежень у виконавчому провадженні, заявник просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, який виданий 15.12.2020 року Казанківським районним судом Миколаївської області № 2/478/347/2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 900,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 10.07.2017 року та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 11.05.2021 року заяву прийнято до розгляду, призначено судове засідання та витребувано уКазанківського РВ ДВС матеріали виконавчого провадження з приводу примусового виконання рішення суду за виконавчим листом, який виданий 15.12.2020 року Казанківський районним судом Миколаївської області № 2/478/347/2017.

Ухвалою суду від 20.05.2021 року витребувано з архіву Казанківського районного суду Миколаївської області матеріали цивільної справи № 478/1102/20, провадження 2/478/236/2020 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та матеріали цивільної справи № 478/1042/17, провадження №2/478/347/2017 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, та повторно витребувано з Казанківського РВ ДВС матеріали виконавчого провадження з приводу примусового виконання рішення суду за виконавчим листом, який виданий 15.12.2020 року Казанківський районним судом Миколаївської області № 2/478/347/2017.

В судовому засіданні представник заявника заяву підтримав, просив суд її задовольнити. Пояснив, що ОСОБА_3 звернулась до Казанківського РВ ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів з ОСОБА_1 не зважаючи на ту обставину, що дитина проживає з батьком. Після цього, було відкрито виконавче провадження та накладено на ОСОБА_1 ряд обмежень, зокрема, заборону виїзду за кордон, що вплинуло на його можливість працювати за кордоном. Після цих обставин між боржником та стягувачем було досягнуто домовленості, та ОСОБА_3 відкликала виконавчий лист, а виконавче провадження було закрито. Натомість, з огляду на ту обставину, що дитина проживає з ОСОБА_1 , а ОСОБА_3 не позбавлена можливості повторно звернутись до виконавчої служби із виконавчим листом, що може зашкодити інтересам ОСОБА_1 , то такий виконавчий лист підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Також представник заявника пояснив суду, що ОСОБА_1 не звертався до суду із вимогами щодо звільнення його від сплати аліментів, оскільки останній вважає, що визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню забезпечить належний захист його прав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали заяви, матеріали цивільних справ № № 478/1042/17, 478/1102/20 та матеріали виконавчого провадження № 64031896, суд приходить наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 22.10.2020 року у цивільній справі № 478/1102/20, провадження № 2/478/236/2020, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду - 28.07.2020 року і до досягнення дитиною віку повноліття.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 22.10.2020 року, набрало законної сили 24.11.2020 року.

24.11.2020 року Казанківським районним судом Миколаївської області видано виконавчий лист.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 15.08.2017 року по цивільній справі № 478/1042/17, провадження 2/478/347/2017, позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, в розмірі 900,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення проводити з 10.07.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 15.08.2017 року, набрало законної сили.

На виконання рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 15.08.2017 року, виданий лист 15.12.2020 року за № 2/478/347/2017. Строк пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання до 08.11.2021 року.

У виконавчому листі зазначено: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, в розмірі 900,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення проводити з 10.07.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

04.01.2021 року ОСОБА_3 звернулась до Казанківського РВ ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження та постановою від 05.01.2021 року було відкрито виконавче провадження № 64031896 на виконання рішення суду від 15.08.2017 року.

Постановами державного виконавця від 17.02.2021 року було накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_1 ; внесено відомості про боржника ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників; встановлено тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві: виїзду за межі України, полювання, користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, керування транспортними засобами та накладено штраф, у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів понад три роки.

Постановою державного виконавця від 29.03.2021 року виконавчий документ було повернуто ОСОБА_3 на підставі її заяви про повернення виконавчого листа без виконання, припинено арешт майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання судового рішення.

Оцінюючи встановлені обставини, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

В п. 5 «Узагальнення про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах», викладеного у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07.2015 року зазначено, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Заявник у своїй заяві посилаючись на наведе узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вказує, що до «інших причин (підстав)» для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто в даному випадку, коли фактично дитина проживає з ним та перебуває на його повному утриманні, що підтверджено рішенням суду від 22.10.2020 року.

Суд вважає за необхідне зазначити, що словосполучення «з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, у разі набрання судовим рішенням законної сили, а є іншими причинами, такими як, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

При цьому, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові №910/9026/13 від 12.10.2018 року, в межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. При цьому, перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків не здійснюється.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (п.40 рішення від 19.03.97 у справі «Горнсбі проти Греції»).

Судом встановлено, що виконавчий лист за № 2/478/347/2017 виданий на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, будь-якої помилки при видачі виконавчого листа не встановлено. Заявник у заяві посилається на необхідність визнання виконавчого листа як такого, що не підлягає примусовому виконанню, та фактично вказує на норми Закону, які покладені судом в основу судового рішення та необхідність його повторного перегляду, що, з урахуванням вище викладеного, не може бути предметом розгляду на цій стадії.

Необхідним для позитивного вирішення питання щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є порушення прав боржника видачею виконавчого листа чи його виконанням.

У даній справі судом не встановлено будь - яких порушень прав та інтересів боржника.

Виконавчий документ видано у той період, коли рішення набрало законної сили. Подальші питання щодо здійснення стягнення за даним виконавчим листом повинні вирішуватися лише у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження» або судовому порядку через звільнення боржника від стягнення з нього аліментів.

Більш того, постановою державного виконавця від 29.03.2021 року виконавчий документ повернуто у зв`язку з поданням стягувачем відповідної заяви, через погашення боржником суми заборгованості за період з січня 2019 року по лютий 2021 року.

Постановами державного виконавця від 29.02.2021 року, також скасовані тимчасові обмеження, які були накладені постановами від 17.02.2021 року.

Тобто на даний момент виконавчий лист на примусовому виконанні не перебуває та стягнень за ним не проводиться. Будь-яких тимчасових обмежень на боржника не накладено.

В судовому засіданні представник заявника також посилався на те, що незважаючи на повернення виконавчого листа стягувачу та припинення його примусового виконання, стягувач ОСОБА_3 має можливість подати його повторно до органу ДВС до досягнення дитиною повноліття та в подальшому, на заявника (боржника) ОСОБА_1 можуть бути накладенні тимчасові обмеження, які негативно впливають на його спосіб життя.

Суд вважає за необхідне зазначити, що посилання заявника на вчинення державним виконавцем дій (на майбутнє), пов`язаних з накладенням певних обмежень на заявника через несплату аліментів, не має правового значення для вирішення питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки всі ці питання вирішуються у порядку оскарження дій чи бездіяльності державного або приватного виконавця (ст. 447 ЦПК України), та лише після виникнення таких питань.

Крім того, серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, є обов`язковість рішень суду.

Отже, у найвищому за юридичною силою законі закріплено конституційний принцип обов`язковості рішень судів, за ознакою територіальності на всій території нашої держави.

Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державних влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», саме виконавче провадження являється завершальною стадією судового провадження. Виконавче провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених законом «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами.

На підставі ст.3 Закону «Про виконавче провадження» виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи: виконавчі листи, видані судами, накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду, ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах, у випадках, передбачених законом, судові накази, виконавчі написи нотаріусів, посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі рішень цих комісій, постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, рішення органів державної влади, прийняті з питань володіння і користування будівлями та майном, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу, рішення інших органів державної виконавчої влади, у випадках, якщо за законом їх виконання покладено на державну виконавчу службу, рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Виконавче провадження є процесом поновлення порушених прав: повернення грошових коштів, звернення стягнення на майно, торжество правосуддя, реалізація конституційного принципу обов`язковості виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, яка зобов`язана за рішенням вчинити певні дії (передати майно, виконати інші обов`язки, передбачені рішенням) або утриматися від їх вчинення.

За такого, право на звернення стягувача до органу ДВС з метою виконання виконавчого документу до досягнення дитиною повноліття, є її законним правом, та також не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.10, 13, 432 ЦПК України, суд,

П о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Повний текст ухвали складено та підписано 26.05.2021 року.

Суддя: