Провадження № 2/369/108/21
РІШЕННЯ

Іменем України

20.10.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Янченка А.В., за участю: секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Білогородська сільська рада Бучанського району Київської області про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про позбавлення останнього батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя у сторін не склалось, шлюб між ними розірвано на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку 09 червня 2010 року. З моменту розірвання шлюбу та по цей час відповідач з дитиною не спілкується, не бере участі у її вихованні та матеріальному утриманні, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. 19 січня 2013 року між Позивачем та теперішнім чоловіком Позивача, ОСОБА_4 було укладено шлюб. Від цього шлюбу у них народились діти - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вітчим дитини, ОСОБА_3 , займається її вихованням, забезпечує її всім необхідним для проживання, лікування, навчання та розвитку. Натомість, зі своїм біологічним батьком дитина тривалий час навіть не бачилась та не спілкувалась, у зв`язку з чим не має до нього ніяких почуттів. Крім того, позивач звертає увагу, що відповідач жодним чином не був позбавлений інформації щодо місця проживання дитини, позивачем не чинились перешкоди у спілкуванні відповідача з донькою та участі у її вихованні.

Відповідач нехтує батьківськими обов`язками протягом тривалого часу, крім того, сам не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно дитини, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 01.02.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати останню за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Відповідач надав суду нотаріально посвідчену заяву від 18 липня 2020 року про те, що він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 01.03.2021 року було витребувано у Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області (за адресою: 03115, м. Київ, пр.-т. Перемоги, 126) висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 08.04.2021 року замінено третю особу - Службу у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області на її правонаступника - Службу у справах дітей та сім`ї Бучанської районної державної адміністрації Київської області (03115, м. Київ, пр.-т. Перемоги, 126) та витребувано у Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської районної державної адміністрації Київської області (03115, м. Київ, пр.-т. Перемоги, 126) висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 19.05.2021 року було замінено третю особу - Службу у справах дітей та сім`ї Бучанської районної державної адміністрації Київської області на її правонаступника у спірних правовідносинах - Білогородську сільську раду Бучанського району Київської області (08140, Київська область, Бучанський район, с. Білогородка, вул. Володимирська, буд. 33) та витребувано у Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області (08140, Київська область, Бучанський район, с. Білогородка, вул. Володимирська, буд. 33) висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 14.09.2021 року було закрите підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання учасники процесу не з`явились, про дату, час та місце його проведення повідомлялись.

Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Від відповідача до суду надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

У матеріалах справи наявна заява представника третьої особи про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши надані суду докази, вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України).

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ст. 164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в постанові за № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зокрема п.п. 15, 16, роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку 09 червня 2010 року.

Сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження від 11.04.2015 серії НОМЕР_2

Відповідно до Довідки Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 24 червня 2019 року №1199, виданої ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які мають трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сім`я ОСОБА_7 перебуває на обліку у службі у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області як багатодітна сім`я.

З Договору №2536 про надання освітніх послуг ТОВ «Центр освіти «Оптіма» від 27 серпня 2019 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на дистанційному навчанні у вказаному центрі.

Згідно Довідки викладача англійської мови, на заняттях дитину супроводжує мати ОСОБА_1 або вітчим, ОСОБА_4 . Біологічного батька дитини ОСОБА_2 за роки знайомства ніколи не бачила, з ним не знайома.

Як слідує зі змісту довідки вчителя малювання студії «hudOzhka» дитина ОСОБА_3 відвідує уроки з малювання з грудня 2019 року. На заняття дитина приходила у супроводі матері ОСОБА_1 або вітчима ОСОБА_4 . За весь цей час біологічний батько дитини ОСОБА_2 жодного разу не звертався до студії.

Згідно довідки Директору Центру навчання та творчого розвитку «Eropa centre», дитина ОСОБА_3 протягом останніх трьох років відвідує дану театральну студію. На заняття дитину супроводжувала мати або вітчим, ОСОБА_4 , який і сплачував за навчання дитини безготівковим розрахунком на рахунок центру. За весь цей час біологічний батько ОСОБА_2 ніколи не супроводжував дитину на заняття.

Відповідно до Довідки Керівника клубу спортивного бального танцю «Шмуданс» від 25 червня 2020 року, дитина ОСОБА_3 є ученицею цього клубу спортивного бального танцю. Дитина відвідує гурток у супроводі вітчима ОСОБА_4 , який разом з матір`ю контролює успішність дитини, приймає участь у батьківських зборах, змаганнях. Біологічний батько дитини, ОСОБА_2 жодного разу не звертався до колективу.

Згідно письмових пояснень вітчима дитини ОСОБА_4 , дідуся дитини, ОСОБА_8 , Відповідач залишив сім`ю, коли дитині сторін виповнилось 8 місяців. З того часу він перестав цікавитись життям дочки та не брав жодної участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини.

У відповідності висновку «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав батька - гр. ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини» № 118/2 від 31.08.2021 року орган опіки та піклування (Виконавчий комітет Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області) на теперішній час вважає за доцільне позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звертаючись до суду із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, позивач посилається на те, що відповідач покладених на нього батьківських обов`язків виховувати та утримувати свою дитину не виконує протягом тривалого часу, не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання.

Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27.02.1991 № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві.

Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків як позбавлення батьківських прав.

За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Як передбачено ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Стаття 164 СК України чітко встановлює перелік підстав позбавлення батьків батьківських прав. Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях зазначав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27.11.1992, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Як випливає з Рішення Європейського суду з прав людини справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав.

Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

За роз`ясненнями п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

За змістом п. 16 вищевказаної Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідач не надав жодного доказу або ж свої заперечення щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав та відсутності його вини у невиконанні своїх обов`язків по догляду та вихованню малолітньої дитини, навпаки ОСОБА_2 підтримав заявлені позовні вимоги, тому суд враховує лише ті докази, які містяться в матеріалах справи та вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дитини, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків. Неявка відповідача до суду також свідчить про його байдужість до долі дитини.

З огляду на наведене, судом було достовірно встановлено, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками стосовно своєї дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідним вихованням, навчанням, доглядом, що в сукупності суд розцінює як ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину та займатись вихованням останньої.

Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що при зміні своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, згідно із ст. 169 СК України, він має право звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, яка позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей, та згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно зі ст. 182, 183 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) Відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.12.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 12-13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Білогородська сільська рада Бучанського району Київської області про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.12.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840,80 грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суде не було вручене у день його винесення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено: 16.11.2021 року (у зв`язку з перебування судді у відпустці).

Суддя А.В. Янченко