Дата документу 05.11.2021 Справа № 317/1535/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/1535/20 Головуючий у 1-й інстанції: Нікітін В.В.
Провадження № 22-ц/807/2358/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 09 вересня 2020 року у справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року АТ «Акцент-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20 червня 2018 року між сторонами у справі було укладено договір б/н у формі заяви, відповідно до якого позивач встановлює відповідачу кредитний ліміт. АТ «Акцент-Банк» повністю виконав вимоги договору, надавши ОСОБА_1 кредит. Відповідач зобов`язання за договором виконувала не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 08 травня 2020 року у неї виникла заборгованість перед позивачем в сумі 27 277,71 грн., з яких: 14 764,11 грн. - заборгованість за кредитом; 12 513,60 грн. - заборгованість за відсотками, яку банк просив стягнути на свою користь с відповідача.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 09 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитом (основну заборгованість) в розмірі 14 764 гривні 11 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Частково не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ «А-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині, у якій відмовлено банку в задоволенні позову, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом не враховано, що відповідач власноручно підписала Паспорт споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка", в якому банк повідомив позичальника про основні умови кредитування, строки та процентну ставку. Крім того, позивач вказував, що відповідач в анкеті-заяві своїм підписом підтвердила факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язалась в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку. Зазначав, що боржник користувалась кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості та свідчить про її ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг і погодження з ними. Суд першої інстанції, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків за кредитом, оскільки це суперечить суті кредитного договору та не узгоджується з вимогами ст. 1048 ЦК України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не є перешкодою відповідно до приписів ч. 3 статті 360 ЦПК України для апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, якими згідно зі ст.. 19 ЦПК України є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без виклику учасників справи відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20.06.2018р., оформленого у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку ( а.с. 5).

В позовній заяві банк зазначав, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», які викладені на банківському сайті, складає між сторонами кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Тому позивач вважав, що Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи є складовими укладеного між сторонами кредитного договору, відповідно до яких позичальник мала повертати банку кредит та нараховані відсотки.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила», Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Між тим, в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Тому згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за вказаним договором станом на 08 травня 2020 року складає 27 277,71 грн., з яких: 14 764,11 грн. - заборгованість за кредитом; 12 513,60 грн. - заборгованість за відсотками.

Частково задовольняючи позов банку, суд виходив із того, що умови кредитного договору не були узгоджені між сторонами у належний спосіб, оскільки у анкеті-заяві від 20.06.2018р. вони не визначені, а Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи не можна визнати складовими кредитного договору, оскільки вони не підписані позичальником, та банк не довів, що саме ці документи та у цій редакції були надані позичальнику для ознайомлення під час підписання анкети-заяви.

При цьому, суд не взяв до уваги як доказ узгоджених умов кредитного договору і Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», на якому стоїть підпис споживача ОСОБА_1 , оскільки цей паспорт є інформаційним документом, у якому клієнту лише пропонуються наявні у банку кредитні картки, які мають різні умови кредитування. Тому суд стягнув відповідно до вимог ч. 2 статті 530 ЦК України лише суму фактично отриманого кредиту, який не повернуто відповідачем банку.

В апеляційній скарзі банк вказує, що суд безпідставно вважав, що Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку не є складовими кредитного договору, що, на думку банку, спростовується змістом заяви, у якій відповідач погодився з цим. Вважає, що відповідач погодився з приєднанням до цих документів шляхом оферти. Також вважає, що суд безпідставно відкинув як неналежний доказ узгоджених умов кредитного договору Паспорт споживчого кредиту, який підписаний позичальником та містить всі основні умови. Вказані обставини також підтверджуються випискою про рух коштів по картрахунку відповідача, на базі якої було розраховано розмір заборгованості. Вважає, що умови кредитного договору були погоджені між сторонами, а розмір заборгованості є підтвердженим.

Перевіривши вказані доводи апеляційної скарги, колегія дійшла наступних висновків.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Між тим, ті обставини, що не підписані відповідачем Умови та правила надання банківських послуг у Акцент-Банку не можна визнати складовими кредитного договору як такі, що не є письмовою формою договору, узгоджуються з приписами статті 1055 ЦК України, а тому колегія визнає, що судом ці обставини встановлені правильно. В цьому сенсі доводи банку про наявність договору приєднання до вказаних Умов та правил надання банківських послуг є безпідставними.

З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Але суд правильно зазначив, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ "Акцент-Банк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома.

Натомість, банк не ознайомлював відповідача з цими документами, оскільки в анкеті-заяві зазначається лише про те, що клієнт приєднується до розміщених на сайті банку Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів, а ознайомлення відбувається шляхом самостійного роздрукування відповідачем з цього сайту.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила розумів відповідач, ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Акцент-Банку, а також те, що вказаний документ на момент підписання заяви відповідачем містив саме вказані умови, в тому числі, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Так, за змістом анкети-заяви, клієнт мав ознайомитись з цим документом самостійно, здійснивши його роздруківку, що не свідчить, що в дійсності так і відбулось, та банк не може довести зворотного (що саме документ в цій редакції прочитав та роздрукував споживач).

Отже, належного ознайомлення з відібранням підпису клієнта під узгодженими документами матеріали справи не містять, відтак суд правильно визнав, що не можна вважати Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи складовими договору, а тому не можна вважати правомірно нарахованими на їх підставі відсотки, і в такому разі стягненню заборгованість за ними не підлягає.

Що стосується доводів банку про те, що істотні умови кредитного договору були узгоджені у Паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який підписано відповідачем, але суд не прийняв його до уваги як доказ цих обставин, то колегія в цій частині погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на зміст та оформлення цього документу.

Так, суд правильно зазначив, що як слідує з паспорту, умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Таким чином, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Такі висновки суду підтверджуються й тим, що у паспорті споживчого кредиту міститься припис про те, що інформація зберігає чинність та є актуальною лише до 01.07.2018, в той час як узгоджені умови договору зберігають чинність протягом всього часу його дії. Отже, даний паспорт споживчого кредиту не може слугувати доказом погодження між сторонами умов надання кредиту.

Крім того, паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо типу декількох кредитних продуктів, за якими вказані різні умови.

Отже, Паспорт споживчого кредиту це лише пропозиція банку споживачеві обрати будь-який з типів карток, яка підлягає оцінці споживачем, яким на підставі отриманої з паспорту інформації обираються бажані та прийнятні для нього умови, а банк в подальшому аналізує можливість надання кредиту на обраних умовах з урахуванням кредитоспроможності клієнта. Тобто цей паспорт лише передує укладенню самого договору, але не підмінює його, який на вже узгоджених умовах має бути підписаний між сторонами після вивчення клієнтом інформацію, викладеної у паспорті споживчого кредиту.

До того ж, в анкеті-заяві відповідача не зазначено взагалі про те, що цей паспорт споживчого кредиту за визначеною ним програмою є невід`ємною частиною будь-якого договору сторін.

При цьому, колегія наголошує, що суд не відмовив у позові в частині стягнення фактично отриманої суми кредиту, визнавши, що випискою про рух коштів по картрахунку відповідача підтверджується отримання коштів у кредит від банку, користуванням ними та наявність заборгованості у визначеному банком розмірі, а тому суд не визнавав факту відсутності договору між сторонами, а лише вказував, що банком не доведено, що кредитний договір укладено на тих умовах, які визначені у наданих документах: Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах, паспорті споживчого кредиту, що позбавляє можливості стягнути іншу складову заборгованості у вигляді відсотків.

Всі викладені у скарзі обставини були предметом перевірки суду першої інстанції та їм надано належну правильну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Беручи до уваги все вище наведене, колегія визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, тому у відповідності до приписів ст. 375 ЦПК України залишає її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 09 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 05 листопада 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.