ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №496/553/21

Апеляційне провадження №22-ц/813/8716/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я. (суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Цюри Т.В.,

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства «Універсал Банк» на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 26 квітня 2021 року, постановлене під головуванням судді Трушиної О.І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзиву на позов

10.02.2021 року акціонерне товариство «Універсал Банк» в особі представника (далі-Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26.04.2019 року у розмірі 30 317,4 гривень.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач ОСОБА_1 26.04.2019 року звернувся до Банка з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 26.04.2019 року. Положеннями Анкети-заяви визначено, що вона разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (далі - договір). Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку зазначені документи, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в Банку опубліковані на офіційному сайті Банку із посиланням https://www.monobank.ua/terms.

На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит в розмірі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

Станом на 30.10.2020 року зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу за договором відповідач прострочив понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення п.п.5.16 п.5 Розділу II Умов, відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань і вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 30.10.2020 року надіслав повідомлення пуш про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості, проте відповідач на контакт не виходив і не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості у зв`язку з чим та відповідно до п.5.18, 5.19 Умов кредит став у формі «на вимогу».

На залишок простроченої заборгованості Банк нарахував неустойку, передбачену Тарифами, а саме, санкції за порушення зобов`язань за кредитом (в залежності від кількості днів прострочення): від 1 до 30 днів штраф у розмірі 50 грн.: від 31 до 90 днів штраф у розмірі 100 грн.; від 91 до 120* (210) днів штраф, що розраховується за формулою: 100 грн + 6,4 % від суми загальної заборгованості, що виникла на перший день відповідного календарного місяця, при цьому діє ставка 0,00001% річних; від 121 (211) дня до повного погашення строк, після спливу якого формується фінальний рахунок, що визначається Банком в односторонньому порядку, але не менше 120 днів з моменту настання прострочення виконання зобов`язання та не більше 210 днів штраф у розмірі 100 грн та пеня у розмірі 6,4 % на місяць від суми загальної заборгованості за кожен день прострочення виконання, при цьому діє ставка 0,00001% річних.

Посилаючись на зазначені обставини, Банк просив стягнути з відповідача заборгованість за наданим кредитом станом на 03.12.2020 року у розмірі 30 317,4 гривень.

Відповідач ОСОБА_1 з 09.04.2021 року обізнаний про наявність позовної заяви Банка в суді першої інстанції, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення йому поштового відправлення суду від 09.04.2021 року за адресою місця реєстрації (а.с.44,48).

Відповідач ОСОБА_1 не скористався правом надати відзив, пояснення або заперечення на позовну заяву Банка.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 26.04.2021 року Банку відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Судове рішення мотивовано тим, що: Банк не надав доказів на підтвердження видачі Банком коштів (виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру тощо), оскільки кредитний договір є укладений з моменту передання грошей, що врегульовано положеннями п. 2 ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1054 ЦК України; з розрахунку заборгованості, вказаної у позовній заяві не вбачається яким чином він здійснений і неможливо визначити момент виникнення заборгованості за «наданим кредитом (тілом кредиту)» саме у сумі 30 317,40 грн.; вказана у позовній заяві сума заборгованості по «тілу кредиту» є більшою за розмір отриманого відповідачем «кредиту» -25 000 грн.; Банк не надав доказів про конкретно запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в Банку; в анкеті-заяві відсутня домовленість сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Доводи апеляційної скарги та відзив на скаргу

Між сторонами були погоджені у визначеній законом формі істотні умови договору в частині процентної ставки, пені та комісії, адже боржник, підписуючи Анкету-заяву до договору надання банківських послуг розумів, погодився та був ознайомлений з Умовами і Тарифами (зокрема з п.8.1 Тарифів, який містить умови про процентну ставку, пеню і комісію), Тарифами за карткою Monobank, Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту «Карта monobank», що вбачається з п.п.2, 3 Анкети-заяви.

Згідно позиції Верховного Суду у постанові від 08.07.2020 року по справі № 754/17518/15-ц, ст. 629 ЦК України закріплено фундаментальне положення, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору і виникнення зобов`язання його сторони набувають обов`язки, які вони мають виконувати. Аналогічний висновок зроблений у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 23.01.2019 по справі №355/385/17.

Договір між сторонами відповідає нормам матеріального права: ст. ст. 628, 204, 631, 628, 639 ЦК України і Закону України «Про електронну комерцію» № 675-УІІІ.

Укладення між Банком та боржником договір про надання кредиту в електронній формі відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію», позаяк Банк доводить зазначену обставину Анкетою-заявою. Банк ідентифікував боржника отримавши необхідну інформацію (П.І.Б, РНОКПП, місце проживання, місце роботи, телефон, дані паспорту та інше), боржник просив вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому у банку, засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися ним для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором; визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях.

Умови і правила обслуговування фізичних осіб в Банку перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та, у розумінні статей 641, 644 ЦК України, є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики з визначенням порядку і умов кредитування, прав і обов`язків сторін, іншої інформації, необхідної для укладення договору. Відповідач у мобільному додатку отримав Умови та правила надання банківських послуг, що скріплено підписом. Крім того, з Тарифів та Паспорту споживчого кредиту, Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, що надані позивачем, убачається підписання їх сторонами договору шляхом накладення електронного цифрового підпису, що законом не забороняється і така форма укладення договору добровільно обрана її сторонами та свідчить про акцепт відповідачем запропонованих умов кредитування.

Оскільки керуючись положенням ч.1 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-УІІІ кредитодавець розміщує на своєму офіційному вебсайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем, споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

Виконаний Банком розрахунок заборгованості за договором № б/н від 26.04.2019 року є належним доказом, який підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), є дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом.

Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 14.07.2020 року по справі № 367/4970/13-ц, заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, боржник та його представник не надали до суду докази, які б спростовували як факт надання кредиту у розмірі, визначеним кредитним договором так і розмір боргу, що є процесуальним обов`язком боржника.

Згідно із позицією Верховного Суду у постанові від 08.07.2020 року по справі №464/4985/15-ц, твердження заявника про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості. Доказів, які б спростовувати правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано.

У постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року по справі №753/16745/15-ц підтримано позицію суду апеляційної інстанції, про те що розрахунок заборгованості погоджується зі змістом договору та є належним доказом.

Посилаючись на зазначені обставини, Банк просить скасувати рішення суду і постановити нове рішення про задоволення позову Банка.

Відповідач ОСОБА_1 не скористався правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу Банка.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні з таких підстав.

Відмовляючи Банку у позові про стягнення заборгованості за кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що: Банк не надав доказів на підтвердження видачі Банком коштів (виписки з особового рахунку, копії квитанцій, меморіального ордеру тощо), оскільки кредитний договір є укладений з моменту передання грошей, що врегульовано положеннями п. 2 ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1054 ЦК України; з розрахунку заборгованості, вказаної у позовній заяві не вбачається яким чином він здійснений і неможливо визначити момент виникнення заборгованості за «наданим кредитом (тілом кредиту)» саме у сумі 30 317,40 грн.; вказана у позовній заяві сума заборгованості по «тілу кредиту» є більшою за розмір отриманого відповідачем «кредиту» -25 000 грн.; Банк не надав доказів про конкретно запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в Банку; в анкеті-заяві відсутня домовленість сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин; Банком не доведений факт укладення із відповідачем договору про надання банківських послуг «Monobank» від 26.04.2019 року на умовах, зазначених позивачем.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду зважаючи на наступне.

Фактичні обставини справи встановлені апеляційним судом

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 26.04.2019 року звернувся до Банка з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 26.04.2019 року за проектом Monobank (а.с.7).

Підписуючи Анкету-заяву відповідач пройшов ідентифікацію та верифікацію в Банку. Зі змісту Анкети-заяви вбачається, що вона разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку документи, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. Зокрема в Анкеті-заяві зазначено, що: «…6. Прошу вважати наведений зразок мого власноручного підпису або його аналоги (у тому числі мій електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті мені в Банку. Я засвідчую генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключом 030F7C67424D8565C47C180CBC765CFB80E960A195E758B69961F8612517C56D71, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення моїх дій згідно з Договором. Також я визнаю, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Я підтверджую, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або Банком з використанням електронного/ електронного цифрового підпису…11.Усе листування щодо цього Договору прошу здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов Договору….

Банк просить стягнути з відповідача заборгованість за наданим кредитом станом на 03.12.2020 року у розмірі 30 317,4 гривень, а саме, за розрахунками Банка загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 30 317,4 гривень (а.с.4 зворот,5,6).

10.02.2021 року Банк звернувся із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 30 317,4 гривень (а.с.1-4).

До позовної заяви Банк надав до суду першої інстанції: копію Анкети-заяви від 16.04.2019 року (а.с.7); розрахунок заборгованості за договором від 26.04.2029 року станом на 03.12.2020 року (а.с.5,6); копію витягу з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в редакції від 25.09.2017 року (а.с.8-21); копію паспорта ОСОБА_1 з копією довідки про отримання відповідачем ідентифікаційного номера (а.с.22-24); копію довіреності представника Банка, копію Банківської ліцензії №92 від 10.10.2011 року, копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно Банка, копію статуту Банка (25-29).

До апеляційної скарги Банк надав виписку по картковому рахунку № НОМЕР_2 за період з 26.04.2019 року по 03.12.2020 року (а.с.67-69).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Між Банком та фізичною особою виникли правовідносини з кредитних зобов`язань, які регулюються нормами ЦК України, Законом України "Про електрону комерцію", Законом України "Про електронний цифровий підпис".

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст. ст. 526 ч.1, 527 ч.1, 610 ч.1, 611 ч.1 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч.1 ЦК України).

Електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК та ГК України а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. ст. 3,11,12. Закону України «Про електронну комерцію».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 26.04.2019 року звернувся до Банка з метою отримання банківських послуг і підписав Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 26.04.2019 року за проектом Monobank. Особливістю проекту Monobank є те, що він здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження паспорта та ІПН в мобільний додаток, видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється у точці видачі або спеціалістом Банка. Разом зі встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний ліміт. Мобільний додаток сервіс Банку, що дозволяє надавати банківські послуги через смартфон за допомогою мобільного додатку.

Підписуючи Анкету-заяву відповідач пройшов ідентифікацію та верифікацію в Банку. Зі змісту Анкети-заяви вбачається, що вона разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку документи, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. Зокрема, в Анкеті-заяві зазначено, що: «…6. Прошу вважати наведений зразок мого власноручного підпису або його аналоги (у тому числі мій електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті мені в Банку. Я засвідчую генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключом 030F7C67424D8565C47C180CBC765CFB80E960A195E758B69961F8612517C56D71, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення моїх дій згідно з Договором. Також я визнаю, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Я підтверджую, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або Банком з використанням електронного/ електронного цифрового підпису…11.Усе листування щодо цього Договору прошу здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов Договору….

Факт укладення кредитного договору між Банком і відповідачем ОСОБА_1 підтверджується випискою по картковому рахунку № НОМЕР_2 за період з 26.04.2019 року по 03.12.2020 року, з якої вбачається, що баланс на початок періоду становив 5 000 гривень, а баланс на кінець періоду становить 5 317,4 гривень (а.с.67-69).

Слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України) (постанова Верховного Суду від 23 березня 2020 року справа N 404/502/18).

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про недоведеність факту укладення між Банком та відповідачем договору про надання банківських послуг «Monobank» від 26.04.2019 року на умовах, зазначених Банком, є помилковим.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність Банком належними та допустимими доказами обставин виникнення заборгованості за «наданим кредитом (тілом кредиту)» саме у розмірі 30 317,40 гривень, крім того, вказана у позовній заяві сума заборгованості по «тілу кредиту» є більшою за розмір отриманого відповідачем кредиту.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

У розумінні ст. ст. 12 ч.3, 81 ч.ч.1,6 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ч.2 ЦПК України).

Банк не надав ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на підставі укладеного договору відповідач ОСОБА_1 отримав кредит саме в розмірі 25 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а також того, що заборгованість за тілом кредиту станом на 03.12.2020 року становила саме 30 317,40 гривень.

З виписки по картковому рахунку № НОМЕР_2 за період з 26.04.2019 року по 03.12.2020 року вбачається, що баланс на початок періоду (26.04.2019 року) на картковому рахунку становив 5 000 гривень, а баланс на кінець періоду (03.12.2020 року) становив 5 317,40 гривень (а.с.67).

Згідно розрахунку заборгованості за договором від 26.04.2019 року (а.с.5), залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) на початок періоду станом на 28.04.2019 року становив 4 992 гривень.

Станом на 24.04.2020 року, що вбачається з розрахунку Банка (а.с.5,6), відповідач всього погасив за наданим кредитом (рядок 13 розрахунку) - 55 020,89 гривень (за підрахунками апеляційного суду).

З 30.04.2020 року, як вбачається з розрахунку Банка (а.с.5,6), Банк став нараховувати залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), який 30.04.2020 року становив всього 254,50 гривень і на 03.12.2020 року досяг 30 317,40 гривень.

Отже з наданих Банком письмових доказів вбачається, що баланс на початок періоду (26.04.2019 року) на картковому рахунку становив 5 000 гривень, а станом на кінець періоду (03.12.2020 року) становив 5 317,40 гривень. При цьому, станом на 24.04.2020 року відповідач погасив за наданим кредитом всього 55 020,89 гривень.

Надані Банком письмові докази (розрахунок заборгованості і виписка по картковому рахунку) містять суперечливі відомості, як щодо розміру кредиту (5 000 гривень а не 25 000 гривень), так і щодо розміру заборгованості по тілу кредиту (баланс по картковому рахунку 5 317,40 гривень, а.с.67, заборгованість по тілу кредиту за період з 30.04.2020 року по 03.12.2020 року - 30 317,40 гривень, рядок 5, а.с.5 зворот,6.

З огляду на те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з наданих Банком розрахунків заборгованості неможливо визначити яким чином виникла заборгованість за «наданим кредитом (тілом кредиту)» саме у розмірі 30 317,40 гривень.

Так, з наданих Банком розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку неможливо визначити і перевірити правильність нарахування складових заборгованості, а саме: за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту), за відсотками (процентами), неустойкою (штрафи, пеня) і комісією.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у позові.

Доводи Банка у скарзі, що укладення між Банком та відповідачем договору про надання кредиту в електронній формі відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію», оскільки вказані обставини підтверджуються, зокрема, Анкетою-заявою і наступними діями відповідача, внаслідок яких Банк ідентифікував відповідача, отримавши від нього особисті дані (ІПН, відомості про місце проживання, місце роботи, телефон, дані паспорту та інше), а у подальшому відповідачу відкрито картковий рахунок, яким він користувався, що підтверджується відповідною випискою, прийняті до уваги судом апеляційної інстанції і є підставою для зміни судового рішення.

Доводи Банка у скарзі про доведеність розміру заборгованості не заслуговують на увагу.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (чинного на момент розгляду справи судом першої інстанції), та пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (чинного на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (постанова Верховного Суду 28 жовтня 2020 року по справі № 760/7792/14-ц).

Суд апеляційної інстанції, дослідивши виписку по картковому рахунку у сукупності із розрахунком заборгованості, наданим Банком, дійшов висновку, що ні з розрахунку заборгованості, ні з виписки по картковому рахунку не вбачається, що кредитний ліміт 26.04.2019 року або у подальшому встановлювався саме у розмірі 25 000 гривень

Наданий Банком розрахунок заборгованості, а також виписка по картковому рахунку містять суперечливі відомості, як щодо розміру кредитного ліміту, так і щодо розміру заборгованості по тілу кредиту станом на 03.12.2020 року (30 317,40 гривень), при цьому, розрахунок заборгованості не наводить чітких і зрозумілих даних про складову заборгованості (по тілу кредиту, по відсоткам, по неустойці і комісії).

За розрахунками апеляційного суду (на підставі розрахунку заборгованості, складеного Банком, а.с.5,6) станом на 24.04.2020 року, відповідач, за наданим кредитом у розмірі 5 000 гривень разом із відсотками, пенею і комісіями всього погасив 55 020,89 гривень.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що кредитний ліміт для відповідача встановлювався у розмірі 25 000 гривень.

Оскільки з наданих Банком розрахунків заборгованості і виписки по картрахунку неможливо визначити час виникнення, розмір і складові дійсної заборгованості за кредитом від 26.04.2019 року (по кредиту, відсоткам, неустойці та комісії), докази не можуть ґрунтуватись на припущеннях, відсутні підстави для стягнення заборгованості у розмірі, заявленому Банком у позовній заяві.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у позові, разом з тим, мотивувальна частина заочного рішення суду від 26.04.2021 року підлягає викладенню в редакції цієї постанови.

Судові витрати

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів частково задовольняє скаргу і змінює мотивувальну частину рішення суду про відмову у позові, тому Банк не має права на відшкодування судових витрат.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 26 квітня 2021 року змінити в мотивувальній частині із залишенням без змін резолютивної частини рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: