Дата документу 15.11.2021 Справа № 336/1663/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/1663/21
Провадження №22-ц/807/3520/21
Головуючий в 1-й інстанції Савеленко О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Бєлки В.Ю., Онищенка Е.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2021 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення (повернення) грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про повернення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 16.12.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір, предметом якого є зобов`язання сторін щодо укладання в майбутньому договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна. Згідно з п.4.1. Договору, 06.12.2018 року позивач передав відповідачу завдаток, у присутності директора ТОВ "АН АРТА" ОСОБА_3 у розмірі 1000.00 доларів США, що еквівалентно 27 975,66 грн. Згідно з п.2.1. Договору сторони домовились та зобов`язались укласти (нотаріально посвідчити) договір купівлі-продажу не пізніше 14.12.2018 року. У зв`язку з тим, що станом на 15 грудня 2018 року сторонами не було досягнуто домовленостей щодо дати, часу та місця укладення договору купівлі-продажу квартири, договір купівлі-продажу не був укладений та нотаріально засвідчений. За таких обставин позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь 27 975,66 грн., що еквівалентно 1000 дол. США та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2021 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення (повернення) грошових коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти передані за договором про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1000 (одна тисяча) доларів США, що еквівалентно 27 975,66 (двадцять сім тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять гривень 66 коп).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 908,00 гривень в рахунок сплати судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що за правовою природою та умовами укладеного договору сплачена ОСОБА_2 1000,00 доларів США є не тільки авансом, вона є також заставною сумою на випадок виникнення у ОСОБА_2 штрафних зобов`язань, які виникли, а тому вказана сума поверненню не підлягає. На час ухвалення рішення на курсом Долара, еквівалент 1000,00 доларів США 27384,10 грн.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.12.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про наміри купівлі-продажу квартири.

За умовами п 2.1 Договору сторони домовились та зобов`язались укласти (нотаріально посвідчити) договір купівлі-продажу не пізніше 14.12.2018 року ( а.с. 9-10).

На підтвердження вказаних зобов`язань Покупці передають, а Продавець приймає в рахунок належних за Договором купівлі-продажу об`єкту платежів аванс у сумі 1000. 00 дол. США, ця сума складає 5,3 % від суми вартості об`єкту ( п 4.1. Договору).

Згідно пункту 5.2 якщо Покупець в зазначений термін (п.2.1) не виконає всі зобов`язання за цим договором, то юридично аванс повертається Покупцю, а Покупець сплачує Продавцю штраф в розмірі 5,3% від суми вартості в якості неустойки.

Позивач у судовому засіданні пояснила, що сторони не досягли всіх домовленостей щодо часу, дати та місця укладення договору купівлі-продажу, у зв`язку з чим останній не було укладено.

Відповідач у судовому засіданні підтвердив, що він отримав суму авансу від позивача у розмірі 1000 дол. США, однак вважає що вона не підлягає поверненню, оскільки договір не укладено через ухиляння саме позивача (покупця) від укладення договору, оскільки відповідач її повідомляв про час та місце укладення договору про що надав суду акт складений про те, що 12.12.2018 року на 11.00 год. ОСОБА_2 для укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна не з`явилася (а.с. 32) та квитанцію про направлення телеграми позивачці.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив з того, що договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачкою грошова сума у загальному розмірі 1000 дол. США грн. є авансом, а не завдатком, а тому ці кошти підлягають поверненню ОСОБА_2 , не залежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору купівлі-продажу квартири.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, -у письмовій формі.

Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачкою грошова сума у розмірі 1000,00 дол. США є авансом, який підлягає поверненню.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеними Верховним Судом України у постановах: від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13 та від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 та Верховним Судом у постанові від 30 січня 2019 року № 461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18).

За змістом п.5.2 Попереднього договору, укладеного між сторонами, якщо Покупець в зазначений термін (п.2.1 та п.2.4) не виконає всі зобов`язання за цим договором, то юридично аванс повертається Покупцю.

За змістом п.5.3 Попереднього договору, укладеного між сторонами, якщо Продавець в зазначений термін (п.2.1 та п.2.4) не виконає всі зобов`язання за цим договором, то аванс повертається Покупцю.

Таким чином, сторони договору обумовили повернення авансу покупцю, позивачу у справі, у будь-якому випадку невиконання умов укладеного договору, враховуючи також ту обставину, що сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що відповідно до умов попереднього договору, якщо Покупець в зазначений термін (п.2.1 та п.2.4) не виконає всі зобов`язання за цим договором, він сплачує Продавцю штраф в розмірі 5,3% від суми вартості (п.2.2) в якості неустойки, а тому аванс залишається у продавця, є необґрунтованими, оскільки предметом позову в даному випадку є повернення авансу, і вимоги в цій частині є правомірними виходячи із зазначених правових норм і умов укладеного між сторонами договору. Питання невиконання зобов`язань за договором і виплата у зв`язку з цим неустойки не є предметом розгляду в даній справі і вимоги в цій частині з боку відповідача шляхом подачі зустрічного позову заявлені не були. Крім того, за рішенням суду стягнуто 1000,00 доларів США, що еквівалентно 27975,66 грн. на день подання позову, а не на день ухвалення рішення у справі.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 15 листопада 2021 року

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко