ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/481/20 Номер провадження 22-ц/814/69/21Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю. О. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: С.М. Бондаревської, Л.І. Пилипчук

При секретарі: Зеленській О.І.

За участю представників Військової частини НОМЕР_1 : Ступак В.В., ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи в м. Полтаві апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2020 року ухваленого суддею Ощинською Ю.О. в період часу 14 год. 20 хв. 54 сек. до 15 год.08 хв. 06 сек.
в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони про відшкодування матеріальних збитків в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції;
29 квітня 2020 року позивач звернувся до Пирятинського районного суду Полтавської області з позовною заявою про відшкодування матеріальних та моральних збитків заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди .
Зазначав, що з вини відповідачів 11.07.2019 року на трасі Київ -Харків сталася дорожньо - транспортна пригода, внаслідок якої його автомобілю «Renault Laguna», д/н НОМЕР_2 було завдано технічних ушкоджень. Для відновлення автомобіля необхідно витратити 41491 грн. 22 коп. Крім т ого внаслідок ДТП йому було заподіяно і моральну шкоду, розмір якої він оцінює в 20 000 грн.
Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про відшкодування матеріальних збитків в наслідок дорожньо-транспортної пригоди- задоволено частково.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_2 понесену останнім матеріальну шкоду в наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 41491 гривні 22 копійки, моральну шкоду в розмірі 3000 гривень 00 копійок, витрати пов`язані із залученням спеціалістів для складання оцінки вартості збитків у розмірі 1000 гривень, а всього загальну суму 45491 грн. 22 коп.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_2 сплачений останнім судовий збір у розмірі 605 грн. 40 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги;
В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України прохає скасувати рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу;
У своїй скарзі зазначають, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Зазначають, що при визначенні розміру стягнутої шкоди за основу було взято Звіт №114/12/19 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу складеним оцінювачем ФОП ОСОБА_4 . Вважають, що даний звіт не являється доказом,
Крім того, вказує, що суд не мав брати до уваги вказаний звіт, оскільки в матеріалах справи не містяться відомості про попередження оцінювача ФОП ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивої оцінки та введення цим суд в оману.
Тому, вважає, що стягнута сума матеріальної шкоди не підтверджена жодним належним та допустимим доказом.
Звертають увагу, що з матеріалів справи та оскаржуваного рішення вбачається, що потерпілий, ОСОБА_2 застрахував свою цивільно-правову відповідальність у страховій компанії ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Інщурас Груп» та на момент дорожньо-транспортної пригоди вказаний поліс був діючим.
В цей же час, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля КРАЗ 6446-02 військовий номерний знак НОМЕР_3 не була застрахована.
Враховуючи вказану обставину, вважає, що потерпілий зобов`язаний був звернутися до Моторного-транспортного бюро України із заявою про виплату йому оціненої матеріальної шкоди.
Окрім цього звертає увагу на те, що вважає стягнення моральної шкоди у розмірі 3000 гривень, такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Позивачем не було належним чином доведено в чому полягали страждання у зв`язку з якими він просить стягнути моральну шкоду в такому розмірі.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи;
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.
Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставин, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції;
Судом першої інстанції встановлено, що 11.07.2019 року на трасі Київ -Харків сталася дорожньо - транспортна пригода, зіткнення автомобілів «Renault Laguna», д/н НОМЕР_2 під керуванням позивача у справі ОСОБА_2 та автомобіля КРАЗ 6446 державний (військовий) знак НОМЕР_3 , з прицепом ВАРЗ військовий номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням військовослужбовця ОСОБА_5 .

Власником автомобіля «Renault Laguna», д/н НОМЕР_2 є позивач у справі, а власником автомобіля Краз 6446 з прицепом ВАР З військовий номерний знак НОМЕР_4 є військова частина НОМЕР_1 .
Винним у даній дорожньо -транспортній пригоді у відповідності з постановою Пирятинського районного суду Полтавської області від 0 січня 2020 року є водій автомобіля Краз 6446 з прицепом ВАРЗ військовий номерний знак НОМЕР_4 , ОСОБА_3 який є військовослужбовцем вч НОМЕР_1 .
Місцевим судом також було встановлено, що в порушення вимог Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників транспортних засобів» цивільно правова відповідальність власника автомобіля КРАЗ 6446 з прицепом ВАРЗ військовий номерний знак НОМЕР_4 здійснена не була.
У відповідності з висновком товарознавчого дослідження вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault Laguna», д/н НОМЕР_2 складає 41491 грн. 22 коп.
Судом також встановлено, що в зв`язку з пошкодженням автомобіля «Renault Laguna», д/н НОМЕР_2 позивачу було завдано і моральну шкоду розмір якої судом визначено в 3000 грн.
Встановивши факт, винних протиправних дій водія автомобіля автомобіля КРАЗ 6446 з прицепом ВАРЗ військовий номерний знак НОМЕР_4 . та що шкода була заподіяна військовослужбовцем під час виконання службових обов`язків , факт відсутності полісу страхування обов`язкової цивільно правової відповідальності власників транспортних засобів перед третіми особами , місцевий суд дійшов висновку про покладення цивільно правової відповідальності на власника транспортного засобу- автомобіля КРАЗ військову частині НОМЕР_5 .
Апеляційний суд вважає , що висновки місцевого суду відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За загальними правилом, закріпленим у частині другій статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.
Згідно з нормою частини першої статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Органами, які здійснюють управління військовим майном згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління ЗСУ здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами ЗСУ, зокрема у разі їх розформування.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України.
Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.
Згідно з частиною першою статті 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).
Відповідно до статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.

Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України.

Так сторонами не оспорюється сам факт дорожньо - транспортної пригоди та що винною особою в даній ДТП є водій автомобіля КРАЗ.
Згідно звіту оцінювача про визначення вартості матеріального збитку нанесеного власнику пошкодженого транспортного засобу № 114/12/19 від 24 липня 2019 року вартість майнового збитку, заподіяного власнику автомобіля Renault Laguna, д/н НОМЕР_2 , складає 41 491, 22 грн. (а.с.16-42).

Встановивши ,, що КРАЗ 6446 державний номерний знак НОМЕР_3 на час ДТП перебував на балансі військової частини НОМЕР_1 і належав їм на праві оперативного управління, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача ВЧ НОМЕР_1 на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 41 491,22 грн. та 3000 грн. моральної шкоди.

мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Апелянт зазначає про те, що він не був належним чином повідомлений про день та час судового розгляду справи.

У відповідності із вимогами ст. 128 ЦПК України Суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Пирятинського районного суду від 10 серпня 2020 року військова частина НОМЕР_1 Міністрества оборони України залучена до участі в справі в якості співвідповідача. ( а.с. 95)
11 серпня 2020 року на адресу військової частини було направлено копію ухвали суду про залучення в якості співвідповідача, копію позовної заяви з додатками та судлове повідормлення про те, що розгляд справи відбудеться 24. 09.2020 року об 13 год. 30 хв. ( а.с.99)
З поштовог повідомлення про вручення судових документів вбачається, що військова частина отримала направлені на їх адресу документи 18.08.2020 року ( а. с. 100)
На виконання вимог зазначених в ухвалі суду Ю, військовою частиною на адрес суду було направлено відзив на позовну заяву з додатками. ( а.с.102-109)
В судове засідання призначене на 24.09.2020 року представник військової частини не зявився.
Під час апеляційного розгляду справи , представник військової частини виявив, що судове повідомлення про день та час судового розгляду справи знаходиться в поштовому конверті та помилково не не було вилучено із нього.
Таким чином доводи апелянта про неналежне повідомлення про день та час судового розгляду справи є необгрунтованим .
Щодо розміру матеріальної шкоди.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України.
Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.
Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Поняття доказів зазначено у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.
За змістом статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з положеннями ст. 102 ЦПК України Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.
У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
На обґрунтування розміру матеріальної шкоди позивачем надано звіту оцінювача про визначення вартості матеріального збитку нанесеного власнику пошкодженого транспортного засобу № 114/12/19 від 24 липня 2019 року згідно якого вартість майнового збитку, заподіяного власнику автомобіля Renault Laguna, д/н НОМЕР_2 , складає 41 491, 22 грн. (а.с.16-42).
З матеріалів справи вбачається, що даний звіт складений суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_4 , яка не є експертом в розумінні Закону України « Про судову експертизу».
Чинним законодавством не передбачено попередження оцінювачів про кримінальну відповідальність .
Їх звіт необхідно розцінювати як висновок спеціаліста.
Ні в відзиві на позовну заяву подану до місцевого суду , ні в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду справи представниками військової частини жодних клопотань про призначення у справі судових експертиз заявлено не було, хоча апеляційним судом з`ясовували питання щодо наявності в апелянта клопотань про призначення у справі експертизи .
Таким чином доводи апелянта про те, що оцінювач не був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку є необґрунтованими.

Щодо доводів про необхідність звернення до МТСБУ

Місцевим судом встановлено, що обов`язкова цивільно правова відповідальність власника військового автомобіля КРАЗ застрахована не була.

Згідно з пунктом 9 статті 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відноситься до видів обов`язкового страхування.
Відповідно до статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з вимогами статті 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.
Відповідно до пунктів 39.1,39.2 статті 39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.
За змістом пункту 41.1 статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
У відповідності до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Із зазначених норм матеріального права слідує, що обов`язок звернутися до страхової компанії для здійснення страхової виплати є обов`язковим для потерпілого , у випадку наявності полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власника транспортного засобу.
У випадку відсутності даного полісу, закон не зобов`язує потерпілу сторону здійснювати таке звернення. Цим обов`язком наділена особа , яка не застрахувала свою цивільно правову відповідальність та не сплачувала відповідних страхових внесків, тобто апелянт у справі.
Жодних доказів про те, що апелянт ВЧ НОМЕР_5 звернулася до МТСБУ для здійснення регламентної виплати потерпілому суду не надано.
Таким чином , доводи апелянта в цій частині висновки суду також не спростовують.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції скарги компенсації не підлягають.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2020 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 15.01.2021 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді С.М. Бондаревська

Л.І. Пилипчук