Справа № 482/616/21
Номер провадження 2/482/408/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м.Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Сергієнко С.А., за участю секретаря Мазанової Ю.О., представників позивача Цимбровської Ю.О., ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, -

В С Т А Н О В И В:

13.05.2021 року представник позивача звернувся до Новоодеського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою.

Обґрунтовуючи позов представник позивача вказує, що 14.01.2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошей, що підтверджується борговою розпискою про отримання коштів Відповідачем в сумі 50 000,00 грн. та зобов`язанням їх повернути в строк до 14 квітня 2021 року.

Проте у вказаний у розписці строк відповідач кошти позивачу не повернув.

Посилаючись на вищевикладене позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 50000грн. боргу та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив у якому вказував, що у 14.01.2021 року ним було надано позивачу розписку за якою відповідач нібито позичає у позивача грошову суму в розмірі 50 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень 00коп.). Відповідач вказує, що вказані кошти позивачем не були передані відповідачу, а відтак не були отримані відповідачем, оскільки зазначена розписка була складена на випадок крадіжки зерна.

Так у січні 2021 року відповідач влаштувався працювати водієм вантажного автомобілю у ТОВ «Джит Транс» одним із засновників якого є ОСОБА_3 . Однією з умов працевлаштування на вказаному підприємстві було надання відповідачем розписки на позику в сумі 50 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень 00коп.).

Зазначена інформація підтверджується пам`яткою водія «Джит Транс», копія якої додається, а також аудіо записами телефонних розмов між позивачем та підповідачем.

У березні 2021 року позивачу було пошкоджено причіп, в результаті чого останній самостійно вирахував завдану йому шкоду, яка з початку складала 300 000 грн. 00коп., а згодом і 500 00 грн. 00коп., та яку почав вимагати із відповідача.

У зв`язку із тиском на відповідача, останній був вимушений звільнитися з ТОВ «Джит Транс», а згодом позивачем було пред`явлено позов до суду щодо стягнення із відповідача боргу за розпискою в сумі 50 000 грн., які фактично відповідач не отримував.

Посилаючись на вищевикладене відповідач вказує, що з огляду на вищевказане договоір позики укладений між ним та позивачем є фіктивним, оскільки розписку було складено в якості умови працевлаштування, без наміру передачі грошей позивачем та без наміру отримання цих коштів та їх повернення.

Посилаючись на вищевикладене відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

Представником позивача було подано відповідь на відзив у якому вказувала, що ОСОБА_3 , є фізичною особою, якій належить 13 (тринадцять) відсотків в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖИТ ТРАНС» . Окрім того, позивач є директором вказаного Товариства. Основним видом діяльності Товариства є надання послуг перевезення вантажу автомобільним транспортом. Станом на дату подачі відповіді на відзив у штаті ТОВ «ДЖИТ ТРАНС» перебуває 7 осіб на посаді водіїв автотранспортних засобів із 12, що передбачені штатним розписом товариства.

Причиною наявності вакантних місць на посади водіїв автотранспортних засобів є те, що до відбору осіб на вказані посади ТОВ`ДЖИТ ТРАНС» підходить досить прискіпливо. При відборі кандидата береться до уваги його трудовий стаж, наявність інформації про вчинення особою дій, направлених на заволодіння чужим майном, наявність бажання працювати та приносити дохід не лише собі, але і товариству, обов`язково обпитуються сусіди чи особи, які можуть знати кандидата.

З відповідачем досить тривалий час велись переговори про прийом на роботу. Зі слів працівників Товариства відповідач обіцяв належним чином виконувати покладені на водія обов`язки, бережливо ставитись до ввіреного йому роботодавцем майна. Під час розмов відповідач постійно скаржився на своє тяжке фінансове становище, на значну заборгованість із попереднього місця своєї роботи ТОВ «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ» та неодноразово просив видати йому аванс коштів в рахунок майбутньої заробітної плати, для покращення свого матеріального становища. У розмовах із працівниками Товариства часто лунали фрази про бажання відповідача почати нове життя.

Товариство завжди намагається створити гідні умови праці для своїх працівників та конкурентний рівень заробітної плати. У свою чергу своїх же працівників Товариство вимагає виконання своїх прямих обов`язків та бережливе ставлення до майна Товариства (транспортних засобів). Саме з метою покращення матеріального становища відповідача, було прийнято рішення укласти договір позики в простій письмовій формі шляхом представлення розписки.

14.01.2021 року у приміщенні фактичного місцезнаходження ТОВ «ДЖИТ ТРАНС» за адресою місто Миколаїв, вул. Космонавтів, 81 БЦ Космос плаза оф.516, у присутності двох свідків позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн. На підтвердження отримання коштів відповідач видав возивачу розписку, яка містить інформацію про те, що 14.01.2021 року у присутності свідка ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 50 000 грн. (п`ятдесят тисяч грн.) на строк до 14.04.2021 року.

Згодом, 20.01.2021 року відповідача було прийнято на посаду водія транспортного відділу з окладом згідно штатного розпису з випробувальним терміном 1 місяць. Вважаємо за необхідне наголосити, що по при передачу грошових коштів від позивача відповідачу останній довгий час вагався щодо укладення трудового договору із позивачем.

16.02.2021 року відповідач завдав шкоди Товариству на суму, яка була встановлена Комісією з проведення службового розслідування, 103 428,46 грн. Зокрема, громадянин ОСОБА_6 внаслідок порушення правил завантаження ватажу у транспортний засіб, допустив перекидання причіпу KRONE державний реєстраційний номер НОМЕР_1 до транспортного засобу MAN державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ТОВ «ДЖИТ ТРАНС» чим пошкодив причіп KRONE, а також систему кріплення між причіпом та вантажним автомобілем. Проте ситуація, що склалась із пошкодженням майна Товариства громадянином ОСОБА_7 не має жодного відношення до даної справи.

Щодо твердження відповідача про тиск на нього як підставу звільнення із займаної посади представник позивача вказав, що така інформація не має жодного відношення до даної справи, так як договір позики у простій письмовій формі шляхом представлення розписки було укладено між сторонами ще до виникнення між ними трудових відносин.

Також представник позивача вказала, що здійснення запису голосу позивача було здійснено без його згоди. Так до відзиву на позовну заяву відповідачем було долучено диск із записом телефонної розмови між відповідачем та позивачем. Разом з тим, на запису розмови відсутня інформація, що перед початком здійснення звукового запису голосу позивача відповідач вжив заходів для отримання відповідної згоди позивача, чим порушив положення ст. 31 та 32 Конституції України а також положення статей 270 та 306 Цивільного кодексу України.

Посилаючись рішення Конституційного Суду України №12-рп/2011 представник позивача вказувала на допустимість вищевказаних доказів.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримували та просили визнати недопустимим доказом аудіо записи телефонних розмов надані відповідачем посилаючись на обставини викладені у відповіді на відзив.

Відповідач позовні вимоги не визнав посилаючись на доводи викладені ним у відзиві, зокрема те що розписка надана ним позивачу була умовою прийняття на роботу без наміру виникнення відносин позики.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд встановив наступне.

Із матеріалів справи видно, що 14 січня 2021 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір позики за яким ОСОБА_3 позичив відповідачу 50000(п`ятдесят тисяч) грн. на строк до 14.04.2021 року. Що підтверджується відповідною розпискою наданою ОСОБА_2 позивачу.

Також згідно вказаної розписки вона написана відповідачем власноруч у присутності двох свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

У силу ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною другою ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс 14 зазначено, що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки".

Відповідно ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Встановлено, що взяті на себе зобовязання за договором позики відповідач у встановлений договором строк не виконав, позику в строк до 04.04.2021 року та станом на день подання позовної заяви і розгляду справи не повернув.

Посилання відповідача на безгрошовість розписки, а саме те що вказані у розписці грошові кошти позивачем не були передані відповідачу, а відтак не були отримані відповідачем, оскільки зазначена розписка була складена на випадок крадіжки зерна під час влаштування відповідача на роботу під час судового розгляду підтвердження належними та допустимими доказами не знайшли.

Так суд погоджується із доводами представника позивача про те, що надана відповідачем пам`ятка водія ТОВ «Джит Транс» не може свідчити про безгрошовість вищевказаної розписки. Зазначена пам`ятка водія не відповідає критерію достовірності доказів, не може свідчити про обов`язковість надання водіями при прийнятті на роботу в ТОВ «Джит Транс» боргової розписки і зокрема про те що досліджена судом розписка була надана відповідачем позивачу на таку вимогу без реальної передачі грошових коштів.

Крім того, щодо наданих відповідачем доказів, а саме аудіо записів розмов, які досліджені судом під час судового засідання, суд зазначає, що підстави вважати їх належними, допустимими та достовірними доказами по справі відсутні.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами.

За правилом статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

З урахуванням рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням СБУ щодо офіційного тлумачення положення ч. 3 ст. 62 Конституції України №12?рп/2011 від 20.10.2011 року, аудіозаписи розмов, надані відповідачем, суд розцінює як такі, що порушують встановлене ст. 32 Конституції України право на таємницю телефонних розмов. Здійснення звукового запису голосу особи без її згоди порушує право на охорону інтересів особи. Голос фізичної особи належить до проявів особистого характеру, що охороняється, його звуковий запис можна здійснювати або використовувати тільки з відома фізичної особи.

Крім того суд враховує правову позицію Верховного Суду щодо цього питання (постанова Верховного Суду від 12.06.2018 року у справі № 908/1120/17, постанова Верховного Суду від 31.10.2019 року у справі № 404/700/17), та вважає вказані докази недопустимі та недостовірними, так як вони не містять усіх реквізитів електронного доказу.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 року у справі № 908/1120/17, для оцінки належності відеозапису як доказу береться до уваги наявність у ньому необхідних реквізитів електронного доказу, таких як фіксація дати та часу зйомки, місця події.

Разом з тим, жодних ідентифікуючих ознак надані представником позивача відеозаписи не містять.

Не зважаючи на вищевказані висновки суду щодо допустимості наданих відповідачем аудіо записів телефонних розмов, суд звертає увагу що зазначені записи містять фіксацію розмов двох осіб (як стверджує відповідач це його розмова з позивачем), однак розмова стосується відшкодування працівником завданих роботодавцю збитків та подальшого працевлаштування. Розмова не містить посилань на фіктивність укладеного між сторонами договору позики та безгрошовість наданої розписки.

Таким чином, дослідженими судом доказами підтверджується той факт, що між сторонами у справі 14.01.2021 року був укладений договір позики у відповідності до якого ОСОБА_2 отримав 14.01.2021 року в борг від ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 50000 грн., які він зобов`язувався повернути в строк до 14.04.2021 року.

У силу ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що в разі якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Зважаючи на вищевикладене, оскільки позичальник порушив умови договору позики, не виконує взяті на себе зобов`язання, ухиляється від повернення позики то відповідно до умов укладеної угоди та ст. 1046-1049 ЦК України позов слід задовольнити.

В силу статті 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Зважаючи що при подачі позовної заяви позивачем було надміру сплачено судовий збір, так підлягало сплаті 908грн., а сплачено 2270грн., надміру сплачений судовий збір підлягає поверненню позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 12, 13, 67- 89, 141, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою - задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , 50000 (п`ятдесят тисяч ) грн. боргу за договором позики.

Стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , 908(дев`ятсот вісім) грн. судових витрат по сплаті судового збору.

Повернути ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 з державного бюджету 1362 (одну тисячу шістдесят дві) грн. судового збору, сплаченого ним при поданні позову відповідно до квитанції №ПН742 від 29.04.2021року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвали суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 11.11.2021 року.

Головуючий суддя: С.А.Сергієнко